КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №753/7612/19 Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.

Провадження №22-ц/824/9112/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

17 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Кушнір Валерії Дмитрівни представника ОСОБА_1 та апеляційною скаргою адвоката Петренко Галини Вікторівни представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, до якої приєднався Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про визнання договору та відступлення права вимоги недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про визнання договору та відступлення права вимоги недійсними.

Просила суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 , Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим В.В., за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І. за номером 469; визнати недійсним укладений 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 , Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова В.В. договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №2615/ 0408/71-026 від 07 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним відступлення Фондом гарантування вкладів та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова В.В. на користь ОСОБА_1 права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором №2615/ 0408/71-026 від 07 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк»; стягнути судовий збір.

В обґрунтування позову зазначила, що 07 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діючим на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м, за 1 222 569,65 грн, що було еквівалентно 242 093 доларів США.

07 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2615/ 0408/71-026, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США.

Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 07 квітня 2008 року, в той же день між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, згідно умов якого ОСОБА_2 передала придбану нею квартиру в іпотеку ВАТ «Сведбанк».

У 2012 році у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Сведбанк» переуступило право вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року та за іпотечним договором від 07 квітня 2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк».

У 2014 році розпочалась процедура припинення діяльності ПАТ «Дельта Банк», в зв`язку з чим фактично було припинено отримання банком будь-яких платежів від позичальників.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 18 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко Н.Г., їй стало відомо, що 06 серпня 2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойком О.М. здійснено запис №27396574 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42442077 від 08 серпня 2018 року, підстава виникнення права власності - іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, серія та номер 1516, виданий 07 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер 469, виданий 14 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І., договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 461К, виданий 14 квітня 2018 року ПАТ «Дельта Банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору від 22 травня 2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №476 від 25 травня 2018 року.

Таким чином, 14 травня 2018 року ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І. за номером 469; а також 14 травня 2018 року ОСОБА_1 укладено договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк».

Позивач вважає недійсним договір від 14 травня 2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року, оскільки на час його укладення він суперечив акту цивільного законодавства, а саме, розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13 серпня 2015року.

Крім того, визнання недійсним договору від 14 травня 2018 року щодо відступлення права вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року тягне за собою визнання недійсним договору від 14 травня 2018 року відступлення вимоги за іпотечним договором від 07 квітня 2008 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни про визнання договору та відступлення права вимоги недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 7 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк».

Визнано недійсним договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк», укладений 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 7 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк».

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни в частині визнання відступлення права вимоги недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича в рівних частках з кожного на користь ОСОБА_2 1 536 грн 80 коп. судового збору, в задоволенні стягнення решти суми відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Кушнір В.Д. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позові, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказала, що ОСОБА_1 мала право як фізична особа брати участь у електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року та договором забезпечення за ним.

Зазначає, що оскаржувані договори купівлі-продажу прав вимоги та про відступлення права вимоги від 14 травня 2018 року відповідають вимогам статей 203, 512, 513, 514 ЦК України,не суперечать ЦК України та спеціальним нормативно-правовим актам, які регулюють правовідносини банку, що перебуває на стадії ліквідації - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенню про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №2 від 05 липня 2012 року, Положенню щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388.

Посилається на те, що оскаржувані договори купівлі-продажу прав вимоги та про відступлення права від 14 травня 2018 року є за своєю правовою природою саме договорами про відступлення права вимоги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Петренко Г.В. представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка А.А. подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказала, що оспорювані договори від 14 травня 2018 року було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» (на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації AT «Дельта-Банк» Кадировим В.В., як ліквідатора AT «Дельта Банк» ), що свідчить про нез`ясування судом першої інстанції кола належних відповідачів по справі.

Зазначила, що спірні договори є оплатнимидоговорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, оскільки за укладеними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірні договори не є договорами про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», як про це зазначає в своєму рішенні суд першої інстанції, вони відповідають вимогам ст. ст. 512, 513, 514 ЦК України, а отже, відсутні підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав заяву про приєднання до апеляційної скарги адвоката Петренко Г.В. представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка А.А. , в якій вказує, що зазначені апелянтом підстави апеляційного оскарження є обґрунтованими та такими, що дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені у повному обсязі.

Адвокат Козій Д.О. представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу адвоката Кушнір В.Д. представника ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було порушено норм матеріального або процесуального права. Вказала, що договір від 14 травня 2018 року відступлення права вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року є недійсним, оскільки на час укладення останній суперечив актам цивільного законодавства, а саме, розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1926 від 13 серпня 2015 року.

Адвокат Козій Д.О. представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу адвоката Петренко Г.В. представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка А.А., в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що спірні договори було укладено з порушенням вимог чинного законодавства зуповноваженою особою щодо ліквідації ПАТ «Дельта Банк», який наразі перебуває на стадії ліквідації та щодо якого приймає усі рішення лише уповноважена особа, а тому позовна заява по цій справі подана до належних відповідачів. Зазначає, що незаконним є твердження апеляційної скарги щодо неправильного тлумачення норм матеріального права щодо договорів факторингу.

У судовому засіданні адвокат Кушнір В.Д. представник ОСОБА_5 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. - Петренко Г.В. підтримала апеляційні скарги, просила їх задовольнити.

Представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шпак Т.Г. та Шутов О.О. також підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Приватний нотаріус Антипова І.В. направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Козій Д.О. в судове засідання не з'явились.

Адвокат Козій Д.О. направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перенесенням слідчим Загладьком А.В. дати з 16 на 17 для захисту інтересів ОСОБА_9 , адвокатом якого вона є.

Вислухавши думку учасників процесу з приводу заявленого клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року справу за апеляційною скаргою адвоката Кушнір В.Д. представника ОСОБА_10 було призначено до розгляду на 22 червня 2021 року.

22 червня 2021 року ОСОБА_2 подала до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на те, що вона буде перебувати на лікарняному, копію лікарняного надасть суду у наступне судове засідання.

Клопотання було задоволено, справу була відкладено на 12 год 15 хв. 17 серпня 2021року

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, документа на підтвердження поважності причин її неявки у судові засідання суду не надала.

Адвокат Козій Д.О. на підтвердження поважності причин своєї неявки в судове засідання надала копію повістки про виклик її як адвоката підзахисного ОСОБА_9 , яка містить виправлення у даті з 16 на 17 серпня 2021 року.

Підпису уповноваженої особи, яка нібито робила виправлення у повістці, на місці виправлення та штампу або печатки органу повістка не містить.

Вислухавши думку учасників процесу колегія суддів прийшла до висновку, що неявка адвоката Козій Д.О. та Іванової І.В. у судове засідання повторно відбулася без поважних причин, а тому суд ухвалив клопотання про відкладення судового засідання залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діючим від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м, за 1 222 569,65 грн., що було еквівалентно 242 093 доларів США.

Для придбання вказаної квартири 07 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у ВАТ «Сведбанк» у сумі 200 000 доларів США, що підтверджується кредитним договором №2615/0408/71-026 (т.1 а.с.65-70).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня, між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, за умовами якого ОСОБА_2 передала придбану квартиру в іпотеку ВАТ «Сведбанк».

22 червня 2011 року ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №2615/0408/71-026 було внесено зміни до кредитного договору від 07 квітня 2008 року (т.1 а.с.74-83).

У 2012 році у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Сведбанк» переуступило право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року та за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07 квітня 2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування в особі Кадирова В.В.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2705 від 24 жовтня 2019 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до інформації, розміщеної в електронній системі https://prozorro.sale, датою проведення аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року, укладеним з фізичною особою (лот F11GL6084) було 19 квітня 2018 року.

Переможцем даного аукціону було визначено ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-02-28-000255-a.

14 травня 2018 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №461/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року.

06 серпня 2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойком О.М. здійснено запис №27396574 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42442077 від 08 серпня 2018 року, підстава виникнення права власності - іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, серія та номер 1516, виданий 07 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер 469, виданий 14 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І., договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 461К, виданий 14 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору від 22 травня 2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №476 від 25 травня 2018 року.

Таким чином, 14 травня 2018 року ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за номером 469 , та договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно із розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 pоку, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1926 від 13 серпня 2015 pоку, до фінансової послуги факторингу віднесено в тому числі набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

А тому договір від 14 травня 2018 року відступлення права вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства, визнання недійсним договору від 14 травня 2018 року щодо відступлення права вимоги за кредитним договором від 07 квітня 2008 року тягне за собою визнання недійсним договору від 14 травня 2018 року відступлення вимоги за іпотечним договором від 07 квітня 2008 року.

Апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

У пунктах 32-62 постанови Великої палати Верховного суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 викладено правовий висновок, який у силу положень ч. 6 ст. 263 ЦПК України та з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права апеляційний суд вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Так, згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов'язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 зазначеного закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами торгів,проведених на аукціоні з продажу права вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року, укладеним з фізичною особою (лот F11GL6084) було 19 квітня 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» (первісний кредитор), який перебуває у процедурі ліквідації, та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким банк шляхом продажу відступив ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

Із наведеного вбачається, що за результатами торгів було визначено переможного покупця та продано йому майнове право вимоги виконання боржником зобов`язання за кредитним та забезпечувальним договором. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

У справі, що розглядається, попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами.

Ця обставина суттєво відрізняє справу №906/1174/18 від справ №909/968/16 (провадження №12-97гс18), №465/646/11 (провадження №14-222цс18), №638/22396/14-ц (провадження №14-16цс20), в яких Велика Палата Верховного Суду прийняла постанови 11 вересня 2018 року, 31 жовтня 2018 року та 10 листопада 2020 року відповідно.

Проте, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі застосувала у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі №906/1174/18, слід відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м., відбулося в результаті перемоги на аукціоні на підставі договору №461/К купівлі-продажу майнових прав, а не договору факторингу, та відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами було здійснено на її користь, оскількипопередній кредитор (банк) бувпозбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, а тому розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами, що відповідає зазначеній правовій позиції Великої палаті Верховного суду.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 мала право як фізична особа брати участь у електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року та договором забезпечення за ним.

Договори купівлі-продажу прав вимоги та про відступлення права вимоги від 14 травня 2018 року відповідають вимогам ЦК України та не суперечать спеціальним нормативно-правовим актам, які регулюють правовідносини банку, що перебуває на стадії ліквідації (Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенню про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №2 від 05 липня 2012 року, Положенню щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388).

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року належить скасувати в частині визнання договору відступлення права вимоги, укладеного 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим В.В., за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», недійсним, визнання договору №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк», укладеного 14.05.2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим В.В., за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», недійсним та розподілу судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка А.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 2 305 грн 20 коп. кожному.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кушнір Валерії Дмитрівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційною скаргу адвоката Петренко Галини Вікторівни представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, до якої приєднався Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в частині визнання договору відступлення права вимоги, укладеного 14.05.2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», недійсним, визнання договору №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк», укладеного 14.05.2018 року між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта-Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», недійсним та розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта-Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовичасплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко