Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження №22-ц/824/9225/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року у справі за заявою Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області, заінтересована особа: Обухівська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Витачівська сільська рада Обухівського району Київської області звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати спадщину померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 відумерлою та передати майно померлої ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,144 га з кадастровим номером :01:029:0019 цільовим призначенням - обслуговування будівель і господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , у комунальну власність територіальної громади с. Витачів Обухівського району Київської області в особі Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Обгрунтовуючи заяву, позивач посилався на те, що 03 березня 2020 року до сільради надійшла заява ОСОБА_2 про вжиття заходів до власника садиби за адресою: АДРЕСА_1 , так як останні роки дана садиба занедбана, заросла чагарником, там проживають дикі тварини.

Внаслідок перевірки було встановлено, що дана земельна ділянка належить ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її син, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, спадкоємці після смерті ОСОБА_1 відсутні, що свідчить про відумерлість спадщини та наявність підстав для задоволення заяви.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року у задоволенні заяви Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання спадщини відумерлою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, заявник Витачівська сільська рада Обухівського району Київської області через представника - адвоката Кулініченка Г.В. подала на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та постановити по справі нове рішення, яким заяву Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області задовольнити.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Кулініченко Г.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 4087 від 24.03.2001 року (а.с.47, 60).

За життя померлій ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер :01:029:0019 площею 0,1439 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією державного акту серії ІІІ-КВ №046724 (а.с.9).

З витребуваних судом документів було встановлено, що після смерті ОСОБА_1 . Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 20.09.2001 року була заведена спадкова справа, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №62987600 від 21.12.2020 року (а.с.45).

Із копії спадкової справи № 851, відкритої 20.09.2001 року, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 звернувся син померлої - ОСОБА_3 (а.с.58-61).

Як вбачається із копії актового запису про смерть № 14228 від 12.09.2017 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.48), після його смерті спадкова справа не заводилась.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що положення діючого Цивільного кодексу про відумерлість спадщини не поширюються на спірні правовідносини, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася та була прийнята до набрання законної сили даним нормативним актом.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Виходячи з приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, що необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Правила абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України необхідно застосовувати якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого частиною другою статті 1277 ЦК та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини після ОСОБА_1 , є день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, нормами якого не передбачено визнання спадщини відумерлою.

В абзацах 2, 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 надано роз`яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Крім цього, згідно до абзаців 13, 14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Згідно абзаців 10, 11 п.9 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у справах про визнання спадщини відумерлою судам слід звернути увагу на застосування абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Зазначені положення застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР.

Таким чином, враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася і була прийнята її сином ОСОБА_3 до набрання законної сили ЦК України (435-15) - 01 січня 2004 року, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до застосування до спірних правовідносин положень вищевказаного нормативного акту та, як наслідок, відмову у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення заявником характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги заявника цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: