КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.01.2020 о 19:20 год. на перехресті вулиць Суздальської та Патріотів в м. Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewo Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила п. 16.12 ПДР України, а саме: при виїзді на перехрестя не надала дорогу автомобілю марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Солом`янським районним судом м. Києва було винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Про настання страхового випадку було повідомлено ПАТ «СК «ЕТАЛОН». Протоколами огляду транспортного засобу від 06.02.2020 № 55 був встановлений перелік пошкоджень, отриманий автомобілем «Chevrolet Aveo» у результаті ДТП. Також була здійснена ремонтна калькуляція по справі № 17201 та встановлено вартість ремонту у розмірі 17 217,99 грн.

Листом ПАТ «СК «ЕТАЛОН» від 17.04.2020 позивачу було повідомлено про те, що, враховуючи знос автомобіля (70 % з урахуванням випуску автомобіля - 2008), сума до виплати за фактом нанесення механічних ушкоджень автомобілю позивача становить 7603,98 грн. Загальна суми, що залишилася за межами виплат, становить 9614,01 грн.

Згідно з даними рахунку-фактури № СА-200097 від 26.02.2020 вартість ремонту склала 18385 грн. На даний момент ремонт автомобіля проведено, що підтверджується актом прийом-передачі робіт № 200097 від 27.02.2020. Отже, різниця понесених витрат підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що нею були понесені додаткові витрати на транспортні послуги (евакуатор), що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією № 2267035 від 23.01.2020 в розмірі 620 грн., які вона просить стягнути разом з сумою різниці між отриманим страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 9614,01 грн., отже, в сумі, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 234 грн.

Також позивач просить відшкодувати моральну шкоду, в обґрунтування якої посилається на те, що, враховуючи наявність травми, отриманої в 2009 році, вона не мала можливості вільно пересуватися по місту без автомобіля. Зазначає, що враховуючи ступінь пошкодження в період з 23.01.2019 по 27.02.2020 вона не мала можливості ним користуватися, що зумовило понесення витрат у зв`язку з послугами таксі, завдало стресу позивачу та порушило нормальний спосіб життя. Крім цього, зазначає, що зазнала душевні хвилювання та страждання, оскільки факт ДТП був для неї вперше. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 25 000 грн.

На підставі викладеного в позові, просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10234 грн та моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 9614,01 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., а також судовий збір - 840,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, дія яких не поширюється на такі правовідносини. При цьому, судом першої інстанції не було враховано нормативно-правові акти, яким регламентовано порядок оформлення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, відтак не надав належної правової оцінки доказам наданим позивачем на підтвердження позовних вимог.

Також судом першої інстанції не було встановлено дійсний розмір матеріального збитку та не врахував, що надані позивачем докази на підтвердження розміру шкоди є недопустимими та не містять всіх необхідних реквізитів, які вимагає чинне законодавство.

Безпідставними є й вимоги позивача про заподіяння відповідачем моральної шкоди, так як суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що моральні страждання перебували в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах наданого судом строку на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2020 на перехресті вулиць Суздальської та Патріотів в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Daewo Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП було завдано механічні пошкодження, зокрема, автомобілю марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2020 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «Daewo Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за полісом № АО 4879775 в ПАТ «СК «ЕТАЛОН».

23.01.2020 позивач звернулася до страхової компанії як потерпіла особа з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ремонтної калькуляції № 17201 від 23.01.2020, наданої ПАТ «СК «ЕТАЛОН», вартість ремонту автомобіля позивача становить 17 217,99 грн., з яких вирахування зношення запчастин (70 %) складає 9614,01 грн. Тобто сума виплати страхової витрати - 7603,98 грн.

Згідно з даними рахунку-фактури № СА-200097 від 26.02.2020, від 18.03.2019 та акту № 20097 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27.02.2020 вартість ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 18 385 грн.

В листі страхової компанії від 17.04.2020 зазначено, що в наданій ними калькуляції не враховувалась вартість пофарбування бамперу переднього, оскільки він вже мав пошкодження до ДТП, які потребували його пофарбування, що підтверджується актом огляду. Підстави для перерахування страхового відшкодування відсутні. Крім того, з вказано листа вбачається, що розмір вартості відновлювального ремонту відповідно до калькуляції (17 217,99 грн.) є вищим ніж у наданому позивачем рахунку з СТО, якщо не враховувати у ньому вартість пофарбування бамперу переднього (18 385-2500=15 885 грн.)

ПАТ «СК «ЕТАЛОН» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зношення запчастин пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 7603,98 грн.

Задовольняючи позов частково про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач своїми протиправними діями спричинила матеріальну шкоду, яка становить різницю між фактично завданим розміром шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування на відновлення транспортного засобу. Окрім того, пошкодження власного майна позивача безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи, страховиком відповідача, за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було сплачено позивачу 7603,98 грн., з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди надала докази на підтвердження того, що нею були фактично понесені грошові кошти на відновлення транспортного засобу.

Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що ПАТ «Страхова компанія Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, а тому свій обов`язок виконало в повному обсязі.

Таким чином, обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування покладено на завдавача шкоди, в даному випадку ним є відповідач у справі.

Так, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела реальний розмір завданої шкоди майну є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Окрім того, заперечуючи проти заявленого розміру відшкодування шкоди транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не скористалась своїм процесуальним правом щодо заявлення клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи, а тому висновки суду щодо доведеності розміру завданої шкоди не спростувала.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення матеріальної шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди загалом аналогічні викладеним в у відзиві на позов та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає вказаним вимогам та не може бути скасовано з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалось, відповідно судом апеляційної інстанції правильність висновків суду в цій частині не перевірялась.

Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: