Справа №443/748/15-ц
Провадження №2/443/50/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 вересня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жидачівська міська рада Львівської області про виселення з житлового приміщення,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника третьої особи Старак Л.М.,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та третьої особи.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить виселити ОСОБА_2 , 1971 р.н., та ОСОБА_3 , 1969 р.н., із належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 , у квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що на підставі рішення Жидачівського районного суду від 13.09.1995 та реєстраційного посвідчення від 18.10.1995, виданого Стрийським МБТІ, йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок повернуто йому на підставі рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Жидачівської районної ради від 27.01.1994. Рішенням Жидачівського районного суду від 30.12.2013 зобов`язано Жидачівську міську раду Львівської області виділити сім`ї ОСОБА_2 житло, відселивши їх із житлового будинку ОСОБА_1 , який знаходиться по АДРЕСА_1 . Жидачівська міська рада виконала рішення суду від 30.12.2013 і рішенням міськвиконкому від 14.05.2014 вирішено надати ОСОБА_2 соціальне житло, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , у складі двох кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 42 кв.м. Після надання відповідачеві соціального житла з`явилася реальна можливість для його виселення із належного йому на праві власності будинку, тому він звернувся до нього із письмовим повідомленням про припинення договору найму житлового приміщення у належному йому житловому будинку та запропонував виселитися із квартири АДРЕСА_4 . Відповідачі його законні вимоги не виконали та не переїхали проживати у виділене їм соціальне житло. По даний час відповідачі продовжують проживати у належному йому будинку. Він разом з дружиною, дочкою та її сім`єю проживають у невеликій квартирі. Син та його сім`я змушені винаймати квартиру. Відповідачеві ОСОБА_2 неодноразово надавалися житлові приміщення для переселення, однак він категорично відмовляється переселятися із належного позивачеві житлового будинку. Крім цього, відповідачка ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2020 являється власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,5 м.кв., житловою площею 42,1 м.кв. Вищевказана квартира придбана відповідачкою під час перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , тому відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином відповідачі мають інше благоустроєне житло, до якого у разі задоволення його вимог про виселення вони можуть бути переселені.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Третя особа подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.47-48), в обґрунтування якого покликаючись на те, що 30.12.2013 Жидачівським районним судом прийнято рішення, яким зобов`язано Жидачівську міську раду виділити житло ОСОБА_2 , відселивши його із житлового будинку по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить позивачу у справі ОСОБА_1 . У комунальну власність територіальної громади міста Жидачева рішенням Жидачівського райнарсуду передано 2-х кімнатну благоустроєну квартиру, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 42 кв.м. на першому поверсі трьохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_5 . Згідно рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради №64 від 23.04.2014 цій квартирі присвоєно статус житла соціального призначення. Оскільки ОСОБА_2 перебуває на черзі для отримання соціального житла, йому згідно рішення виконавчого комітету від 14.05.2014 виділено це житло. Перед прийняттям рішення про виділення відповідачу названої вище квартири ліцензованим суб`єктом оціночної діяльності малим підприємством «Стимул» було проведено незалежну оцінку квартири. Згідно представленого висновку дана квартира, відповідно до статті 114 Житлового кодексу України, відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Розташована на першому поверсі трьохповерхового житлового будинку, обладнана водопроводом, газопостачанням, пічним опаленням, каналізована, телефонізована. Квартира знаходиться в задовільному стані. Згідно ухвали Жидачівського райсуду по клопотанню відповідача ОСОБА_2 було звернення в Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз про проведення експертизи виділеної квартири з метою відповідності її санітарним і технічним вимогам. Що стосується влаштування пандусу відповідно до вимог чинного законодавства у разі переселення відповідача в надане житло, балансоутримувачем будинку Жидачівське міське виробниче управлінням комунального господарства це питання буде вирішено. Відповідач ОСОБА_2 проживає в будинку, в якому відсутні комунальні вигоди водопостачання (водяна колонка на вулиці), каналізація (є дворовий туалет).

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримали та просять суд його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд його задовольнити.

Відповідачі у судове зсідання повторно не з`явилися, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи не подали.

Представник третьої особи позов підтримала, суду пояснила, що на виконання рішення суду міською радою відповідачу ОСОБА_2 виділено соціальне житло квартиру АДРЕСА_3 . Ця квартира є повністю підготовленою до проживання, однак ОСОБА_2 відмовився переселятися. Ордер на цю квартиру йому не видавався, оскільки він відмовлявся прибути до міської ради з метою його належного оформлення.

Заяви та клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано заяву про поновлення провадження у справі та заяву про долучення до справи документів (Том 2, а.с.97, 155)

Представником позивача подано клопотання про витребування документів (Том 2, а.с.153).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 04.08.2020 прийнято цивільну справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (Том 2, а.с.29-30).

Ухвалою підготовчого засідання від 04.11.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №443/2069/15-ц (провадження №2/443/318/20) (Том 2, а.с.93-94).

Ухвалою від 15.02.2021 провадження у справі поновлено (Том 2, а.с.105-106).

Ухвалою підготовчого засідання від 13.05.2021 витребувано у Жидачівського відділу ДРАЦС у Стрийському районі витяг з копії актового запису про реєстрацію шлюбу (Том 2, а.с.168-169).

Ухвалою підготовчого засідання від 04.06.2021 підготовче засідання у справі закрито і призначено справу до судового розгляду по суті (Том 2, а.с.193-194).

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/748/15-ц відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Том 2 а.с.67-71, 115-118, 146-147, 173-174, 198-199, 207-208).

Суд, заслухавши аргументи сторони позивача, пояснення представника третьої особи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з технічним паспортом Стрийського МБТІ від 20.11.1994, квартира АДРЕСА_3 складається з двох кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м. (Том 1, а.с. 141-143).

Реєстраційним посвідченням Стрийського МБТІ від 18.10.1995 встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13.09.1995 (Том 1, а.с.66).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є жертвою політичних репресій на Україні (Том 1, а.с.67).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю Серії ЛВ 1256, ОСОБА_1 на підставі рішення Жидачівської міської ради від 10.04.1997 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1838 га в межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (Том 1, а.с.65).

Рішенням Жидачівського районного суду від 12.06.1997, стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 квартирну плату за період з грудня по травень 1997 року, а також вирішено стягувати в користь ОСОБА_1 по 9 грн 37 коп щомісячно з 01.06.1996 по день фактичного проживання (Том 1 а.с.84-85).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 29.05.2021, ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 04.07.2000. Після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_9 » (Том 2 а.с.190 ).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.11.2001, ОСОБА_2 продав ОСОБА_10 належний йому на праві власності дерев`яний житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_6 (Том 2, а.с.21-22).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2013, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015, зобов`язано Жидачівську міську раду Львівської області наділити житло сім`ї ОСОБА_2 , відселивши їх із житлового будинку ОСОБА_1 , який знаходиться по АДРЕСА_1 (Том 1, а.с.5-10, 11-15, 86-90).

Агентством нерухомості Малим підприємством «Стимул» проведено незалежну оцінку двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 , відповідно до звіту якої будинок підключено до телефонної мережі, обладнано водогоном (холодне, гаряче постачання), каналізацією, газопостачанням, електропостачанням, пічним опаленням. Житловий будинок розташований в центральній частині міста. Неподалік знаходяться заклади торгівлі, школа, житлові будинки. Оточуюча забудова представлена багатоповерховою житловою забудовою. Відстань до центру 400 м, відстань до автовокзалу 1900 м, відстань до залізничного вокзалу 2600 м. Квартира загальною площею 42,0 кв.м. знаходиться в задовільному стані. Пошкоджень немає. Є окремі несправності, які не впливають на експлуатацію елемента і ліквідуються в період поточного ремонту (Том 1, а.с.112, 115-140).

Рішеннями ВК Жидачівської міської ради від 23.04.2014 №64 та 14.05.2014 №73, вирішено надати квартирі АДРЕСА_3 житловою площею 27,2 кв.м, загальною площею 42 кв.м, статус житла соціального призначення та надати його ОСОБА_2 . Уповноважено Жидачівське МВУКГ укласти договір найму на соціальне житло з ОСОБА_2 (Том 1, а.с.16, 63, 111).

Довідкою Жидачівського МВУКГ №147 від 15.05.2014 встановлено, що в будинку по АДРЕСА_7 квартир в підвальному приміщенні не рахується. Квартира АДРЕСА_8 , з усіма комунальними вигодами, знаходиться на першому поверсі і виділена ОСОБА_2 згідно рішення №73 ВК Жидачівської міської ради від 14.05.2014 (Том 1, а.с.18, 64, Том 2, а.с.17).

Згідно з відповіді Жидачівської міської ради від 04.07.2014 №662, ОСОБА_2 повідомлено про виділення йому благоустроєної двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 . Перед прийняттям рішення про виділення даної квартири ліцензованим суб`єктом оціночної діяльності малим підприємством «Стимул» було проведено незалежну оцінку квартири, відповідно до якої дана квартира відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, розташована на першому поверсі, обладнана водопроводом, газопроводом, газопостачанням, пічним опаленням, каналізована, телефонізована. Квартира знаходиться в задовільному стані. У разі їх переселення в надане житло, балансоутримувачем будинку буде вирішено питання щодо влаштування пандусу (Том 1, а.с.113)

Повідомленнями Управління соціального захисту населення Жидачівської РДА від 31.08.2016 №2456, 28.12.2017 №134, 27.06.2019 №1210 встановлено, що ОСОБА_2 , 1971 р.н., житель АДРЕСА_1 , інвалід з дитинства першої групи підгрупи А за забезпеченням інвалідною коляскою не звертався (Том 2 а.с.18, 19, 20).

За змістом довідки Жидачівського МВУКГ від 11.07.2019 №1862, ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_9 з 27 травня 2004 року по даний час (Том 2, а.с. 23).

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231503383 від 06.11.2020, квартира загальною площею 62,5 кв.м, житлова площа 42,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2020 (Том 2, а.с.100, 184).

Актом обстеження будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що в даному будинку знаходяться дві квартири, площі яких кв. АДРЕСА_11 загальна площа 57,1 кв.м. та №2 загальна площа 55,2 кв.м. Сім`я Борисовських, яка мешкає в одній із квартир, в приміщенні комісію не пустили, спілкуватись відмовилися. Водопостачання та водовідведення відсутні. Найближча загально вулична колонка, якою користуються мешканці даного будинку, знаходиться приблизно на відстані 65 метрів від помешкання, туалет на подвір`ї на відстані приблизно 25 метрів від помешкання (Том 2, а.с.156-157).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з проживанням відповідачів у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1, 4 статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

У статті 114 ЖК УРСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Водночас, частиною 3 статті 116 ЖК УРСР встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1, 2 статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на положення частини 4 статті 10 ЦПК України, суд враховує положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до приписів статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у пункті 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України», заява №39948/06, вказав, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009)

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України», заява № 17365/14, зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у цьому житловому будинку.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд наголошує на тому, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Суд зазначає, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, а відтак зауважує, що навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про правомірність проживання відповідачів у житловому будинку АДРЕСА_1 та користування жилим приміщенням у цьому будинку з часу набуття права власності на нього позивачем.

Однак, суд зазначає, що з одного боку відповідачі тривалий, безперервний час користуються вказаним житлом, а відтак мають достатні та триваючі зв`язки із ним. Крім цього, вони є інвалідами першої групи, тобто соціально вразливими людьми. Водночас, з іншого боку, відповідачі проживають у житлі позивача без його дозволу, тим самим втручаючись у право останнього на мирне володіння майном, по суті порушуючи його.

Відтак, вирішуючи питання обґрунтованості виселення відповідачів з житла позивача, суд повинен вирішити, чи відбуватиметься таке втручання згідно із законом і чи буде воно необхідним у демократичному суспільстві, а також оцінити аргументи позивача щодо пропорційності такого втручання.

Так, на переконання суду право власника майна (житла) вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном є законодавчо визначеним. Також, законодавчо визначеними є підстави для виселення осіб з житла, яке їм не належить. Законодавство щодо цього є чітким, зрозуміли, однозначним і доступним, відтак у суду відсутні сумніви, що втручання у право відповідачів на житло відбувається саме «згідно із законом».

Суд зауважує, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на черзі для отримання соціального житла і питання виділення сім`ї ОСОБА_2 іншого житла було предметом розгляду суду, рішенням якого від 30.12.2013, що набрало законної сили, зобов`язано Жидачівську міську раду Львівської області наділити житлом сім`ю ОСОБА_2 . Більше того, цим рішенням вирішено відселити сім`ю ОСОБА_2 із належного ОСОБА_1 житлового будинку.

На виконання цього судового рішення Виконавчим комітетом Жидачівської міської ради Львівської області ухвалено рішення про надання ОСОБА_2 соціального житла квартири АДРЕСА_3 та уповноважено Жидачівське МВУКГ укласти договір найму на соціальне житло з ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що зазначена квартира є благоустроєною, у ній є всі вигоди та наявні належні умови для проживання. Водночас, у житловому будинку АДРЕСА_1 , у якому на даний час проживають відповідачі, відсутні водопостачання та водовідведення, найближча загально вулична колонка знаходиться приблизно на відстані 65 метрів від помешкання, а туалет знаходиться на подвір`ї на відстані приблизно 25 метрів від помешкання. Таким чином, умови проживання у житловому будинку значно гірші ніж у соціальному житлі, яке виділено відповідачу ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій, які б свідчили про бажання переселитися у виділене йому житло, договору найму цього житла не уклав, а відтак ордер на його ім`я наразі не виданий. Водночас, суд звертає увагу на те, що за ОСОБА_2 на даний час залишається право на отримання соціального житла квартири АДРЕСА_3 , оскільки рішення ВК Жидачівської міської ради, яким його наділено цим право, не скасовано і залишається чинним.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за дружиною ОСОБА_2 ОСОБА_3 зареєстроване право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2020. З огляду на дату укладення цього договору та беручи до уваги принцип спільності майна подружжя, суд доходить висновку, що зазначена квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_9 .

Отже, з огляду на викладене, суд доходить переконання, що втручання у право відповідачів на житло є необхідним у демократичному суспільстві саме для захисту прав і свобод інших осіб (права позивача на мирне володіння своїм майном).

Відповідачі проживають у житлі, яке належить позивачу на праві приватної власності, хоч наділені іншим житлом, яке належить їм на праві власності. Більше того, за відповідачем ОСОБА_2 зберігається право на виділене йому благоустроєне соціальне житло квартиру АДРЕСА_3 , яке він може реалізувати вчинивши відповідні дії (уклавши відповідний договір найму з уповноваженою особою та отримавши ордер на вселення).

Отже, за наведених обставин, на переконання суду, втручання у право відповідачів на житло є пропорційним.

Надати оцінку аргументам відповідачів суд позбавлений можливості, оскільки такі ними не наведені.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 41, 47 Конституції України, статей 109, 114, 116, 150 Житлового кодексу Української РСР, статей 3, 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_12 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_13 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_13 ) про виселення з житлового приміщення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 , 1971р.н., та ОСОБА_3 , 1968р.н., з квартири АДРЕСА_4 у квартиру АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 вересня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів