"15" вересня 2021 р.
справа № 642/5107/21
провадження 2/642/1926/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гомади В.А.

при секретарі Нікіфоровій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування зазначив, 18 грудня 2002 року Київським районним судом м. Харкова винесено рішення № 2-8562/13-2002 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріального боргу у сумі 1465, 44 грн. На виконання виконавчого листа № 2-8562 від 29.01.2003 відділом ДВС Дзержинського району було відкрито виконавче провадження і постановою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . З метою виконання постанови до першої державної нотаріальної контори було направлено для виконання повідомлення «Про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна» від 16.04.2004 для накладення арешту, в графі «інформація про власників майна, щодо якого накладена заборона» зазначено ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності, адже власником майна є ОСОБА_3 . На теперішні час, згідно свідоцтва про смерть від 28.11.2017 Серія НОМЕР_1 батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер та ОСОБА_1 є спадкоємцем всього майна. Для зняття арешту звернулись до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, було надано довідку № 37725/19.6-32 від 27.02.2020 в якій зазначено , що виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на примусовому виконанні не перебувають. Оскільки провадження не передавалось на кожен наступний рік як не виконане та було закінчено у відповідності з діючим на той час законодавством. На теперішній час рішення Київського районного суду м. Харкова № 2-8562/13-2002 виконано в повному обсязі про що свідчить нотаріально завірена заява стягувача ОСОБА_2 про повну сплату боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року прийнято до розгляду справу та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.

Представник позивача до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явилися.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі , у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що 18 грудня 2002 року Київським районним судом м. Харкова винесено рішення № 2-8562/13-2002 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріального боргу у сумі 1465, 44 грн. На виконання виконавчого листа № 2-8562 від 29.01.2003 відділом ДВС Дзержинського району було відкрито виконавче провадження і постановою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

На виконання постанови до першої державної нотаріальної контори було направлено для виконання повідомлення «Про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна» від 16.04.2004 для накладення арешту, в графі «інформація про власників майна, щодо якого накладена заборона» зазначено ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності, адже власником майна є ОСОБА_3 .

Для зняття арешту звернулись до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, було надано довідку № 37725/19.6-32 від 27.02.2020 в якій зазначено , що виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на примусовому виконанні не перебувають. Оскільки провадження не передавалось на кожен наступний рік як не виконане та було закінчено у відповідності з діючим на той час законодавством

На теперішній час рішення Київського районного суду м. Харкова № 2-8562/13-2002 виконано в повному обсязі про що свідчить нотаріально завірена заява стягувача ОСОБА_2 про повну сплату боргу.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Позивачі мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не можуть цього робити через наявність обтяження на належне їм майно.

Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 56, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , який зареєстрований Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 05.05.2004.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 05.05.2004 за №4854 про арештна Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.А. Гомада