КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021року місто Київ

справа № 760/23714/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23 листопада 2015 року у розмірі 15514,05 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12413,29 грн.; заборгованості за простроченими процентами - 3100,76 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 23 листопада 2015 року.

Вказував, що відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Посилався на те, що факт користування відповідачем кредитними коштами, наданими банком на виконання умов договору приєднання, підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, де зазначені операції щодо використання відповідачем кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Вказував, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000грн.

Зазначав, що банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана за бажанням кредитна карта, користання якою клієнт визначає самостійно за своєю потребою.

Вказував, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом. Розмір, дату встановлення та зміну встановленого кредитного ліміту зазначено в довідці, яка додавалась до матеріалів справи.

Зазначав, що після отримання картки та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

Посилався на те, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомата, розраховувався в торгівельній мережі.

Вказував, що кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, про що свідчать платежі відображені в колонці наданого розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом», однак кошти на сплату боргу вносились нерегулярно та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченою заборгованості.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що порядок нарахування відсотків, сторони погодили в Тарифах та Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву б/н, відповідно до якої отримав кредитну картку та кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2015 року станом на 30 червня 2019 року та станом на 24 вересня 2020 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, виписку по рахунку станом на 28 вересня 2020 року, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування, копію анкети-заяви від 23 листопада 2015 року.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

Вказана анкета-заява не містить даних про умови кредитування, зокрема - розмір процентів за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позових вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком картки та коштів по ній, зокрема, копій квитанцій, меморіального ордеру тощо. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, викладених у позові.

Також суд першої інстанції вказував на те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, а надана позивачем виписка про рух коштів на картковому рахунку не є належним доказом користання кредитними коштами, оскільки відсутні відомості, що свідчать про отримання відповідачем саме цієї картки та користування цими кредитними коштами.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.

Позивач, на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту надав суду два розрахунки заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2015 року станом на 30 червня 2019 року та станом на 24 вересня 2020 року, довідку про видачу кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування, виписку по рахунку станом на 28 вересня 2020 року.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії до 07/19.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що:

23 листопада 2015 року зміна кредитного ліміту - кредитний ліміт 1400 грн.;

зміна кредитного ліміту 06 січня 2016 року - кредитний ліміт 2500 грн.;

зміна кредитного ліміту 28 жовтня 2016 року - кредитний ліміт 5000 грн.;

зміна кредитного ліміту 31 січня 2017 року - кредитний ліміт 5400 грн.;

зміна кредитного ліміту 23 травня 2017 року - кредитний ліміт 13000 грн.;

зміна кредитного ліміту 19 липня 2018 року - кредитний ліміт 0,00 грн.

Виписка за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи (а.с.71-73) є належним доказом для визначення заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані позивачем розрахункизаборгованості та виписку за картковим рахунком, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, останнім днем дії картки № НОМЕР_1 , яка була випущена для відповідачана виконання договору б/н від 23 листопада 2015 року та на яку було встановлено кредитний ліміт є 31 липня 2019 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2019 року відповідач мав повертати позивачеві кредит.

При цьому, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12413,29 грн., яка утворилася станом на 24 вересня 2020 року.

З розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2019 року вбачається, що заборгованість відповідача по поточному тілу кредиту становить 12969,58 грн., заборгованість відповідача по простроченому тілу кредиту - 0 грн.

З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , яка долучена до матеріалів справи вбачається, що по вказаному рахунку відповідачем проводились операції як щодо отримання кредитних коштів, так і погашення заборгованості по кредиту, яка в свою чергу зараховувалась на погашення пені та відсотків.

Таким чином, у розмір тіла кредиту визначеного позивачем вже зараховані борг, проценти, пеня та страхові платежі.

З виписки також вбачається, що внесені відповідачем на картку грошові кошти розподілені на всі наведені складові боргу, узгодження яких з відповідачем не здійснювалося.

Оскільки, позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні були зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки по рахунку відповідачем було використано кредитних коштів на суму 12260,22 грн., а повернуто 19035,04 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в добровільному порядку, правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредитуу розмірі 12413,29 грн. відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення простроченого тіла кредиту змінити, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: