Справа № 202/6184/20
Провадження № 2/202/595/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 серпня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

головуючої судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 02.02.2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час шлюбу, ними за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення сумісного господарства були припинені між ними з травня 2019 року. З відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Просила суд поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 надав суду зустрічну позовну заяву в якій зазначив, що дійсно під час шлюбу, ними було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зазначає кому має бути виділена інша 1/2 частина зазначеної квартири. Будь-яких домовленостей з відповідачем за зустрічним позовом щодо поділу спільного майна, а також шлюбного договору між ними не існує, а тому вони мають рівні частки у спільному майні. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 також надано відзив на позовну заяву в якому викладено аналогічні обставині та обґрунтування, наведені в зустрічній позовній заяві. Також зазначив, що позивач та відповідач спільно мешкали до 01.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю спільною малолітньою донькою ОСОБА_3 , мали шлюбно-сімейні відносини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Наголошував, що безпідставними та недоведеними є твердження позивача щодо наявності між ними спору стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі, зустрічну позовну заяву підтримав та просив суд поділити спільне сумісне майно в запропонованому в зустрічній позовній заяві порядку.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 02.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 02.02.2013 року.

За час перебування позивача та відповідача у шлюбі, за відповідачем ОСОБА_2 01.06.2018 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125998173 від 01.06.2018 року.

Так, право власності на вказане майно набуте сторонами під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З даної норми закону випливає, що сторони володіли вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та впорядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому первісна позовна заява та зустрічний позов підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Зустрічну позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 10.09.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда