Провадження № 2/161/3131/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 вересня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Будько І.Ю.

розглянувши в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тимщо 08.12.2017 року між ним та відповідачкою був укладений нотаріально засвідчений договір позики, згідно умов якого він надав відповідачці позику в розмірі 108 000 грн., яку остання зобов`язувалася повернути до 08.07.2018 року. Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала. Вказує на те, що ним здійснювалися заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме: було надіслано письмове звернення щодо повернення коштів, однак відповідачка проігнорувала дану вимогу, будь-який дій щодо врегулювання питання щодо повернення боргу не приймає.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 108 000 грн., індекс інфляції в розмірі 23 726,31 грн., 3% річних в розмірі 9 506,96, судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 5000 грн., вартість оформлення нотаріально завіреної довіреності в розмірі 550 грн., а також витрати пов`язані з сплатою судового збору у сумі 1 466,83 грн.

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 08.12.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 108 000 грн., а остання зобов`язалася повернути борг до 08.07.2018 року, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського округу Волинської області Себастіянською І.К. (а.с. 7).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що на день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 борг за договорами позики позивачу не повернула.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідачки ОСОБА_2 , надсилалось письмове звернення щодо виконання зобов`язання за договором позики (а.с.8).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних витрат, а також три проценти річних від простроченої суми, які нараховуються на суму боргу.

Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, сума яку слід стягнути з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, становить 141 233,27 грн., з яких: 108 000 грн. сума основного боргу, сума трьох процентів річних складає 9 506,96 грн., сума інфляційних втрат 23 726,31 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу за договором позики, інфляційні, а також три відсотки річних, що в загальній сумі становить 141 233,27 грн.

Крім того, позивачем понесено документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., які у відповідності до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі (а.с. 12-14, 18-19).

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на оформлення нотаріально завіреної довіреності (а.с.16-17), то такі витрати в силу вимог ч.1 ст.140 ЦПК України не підлягають стягненню.

За змістом ст. 140 ЦПК України, витрати, пов`язані з оформленням нотаріально завіреної довіреності, не є витратами, пов`язаними з витребуванням доказів, оскільки відповідна вимога суду відсутня; отримання такої довіреності не є також іншою дією, необхідною для розгляду справи. Відтак, витрати стягувача, понесені у зв`язку з отриманням нотаріально завіреної довіреності, не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, в частині щодо стягнення судових витрат, на оформлення нотаріально завіреної довіреності в розмірі 550,00 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1466,83 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 625, 1046 Цивільного кодексу України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 141 233 (сто сорок одна тисяча двісті тридцять три) грн. 27 коп., згідно договору позики від 08.12.2017 року, з яких: 108 000 грн. сума основного боргу, сума трьох процентів річних - 9 506,96 грн., сума інфляційних втрат - 23 726,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість) 83 грн.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст заочного рішення складено 16 вересня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.