Провадження № 22-ц/801/1667/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуСправа № 127/11208/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Федчишеним О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 18.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №115050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №490939119 від 24.04.2015 укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк», сума заборгованості становить 36694,15 грн. Позивач вказує, вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, як такий, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Відповідачем рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2021 року не оскаржується.

Не погодившись з додатковим рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що ухвалюючи додаткове рішення, суд не взяв до уваги, що розрахунок судових витрат та квитанція до прибуткового ордеру від 10.05.2021, не можуть бути належними доказами оплати гонорару, оскільки не є підтверджуючими документами реальної оплати. Крім того, документ не містить розрахункового рахунку, на який було зараховано кошти. Квитанція не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положеннями Постанови Нацбанку України. Зазначає, що так як справа є малозначною, тому сума у розмірі 10000,00 грн. є завищеною.

Відзиву від позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам додаткове рішення відповідає.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2021 року не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача надано необхідні докази про понесення судових витрат в загальному розмірі 10 000,00 гривень. Зазначено, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 в справі №759/17921/17.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції, представник позивача адвокат Хейніс О.Г. зазначав, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи становить 10 000,00 грн.(а.с.5). Також вказано, що докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, будуть надані до суду в строк, визначений ЦПК України.

Розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи. При винесенні рішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу не вирішувалось.

07.06.2021 представник позивача подав до суду заяву про надання доказів щодо понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначив опис його робіт (послуг) та додав копію договору про надання правової допомоги від 28.04.2021 укладеної між адвокатом Хейніс О.Г. та Творун К.С. та копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги (а.с. 74-75); копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 10/05/21 від 10.05.2021 на суму 10 000,00 грн. про оплату адвокатських послуг (а.с. 72 зв.бік).

Оскільки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надані відповідні письмові докази, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, зазначений вище розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для позивача та процесуальною поведінкою відповідача під час розгляду справи, а тому у суду першої інстанції наявні підстави для стягнення з позивача на користь позивача зазначеної суми.

Крім того, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подана з дотриманням вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідності до вимоги ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, зверталось до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, однак відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції.

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дотримався порядку визначеного ст.137 ЦПК України та правильно стягнув суму 10000,00 гривень з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач надав належні докази, які належним чином підтверджують виконаних адвокатом робіт та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги.

Вказаний розмір витрат про надання професійної правничої допомоги є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, ціною позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом не надано належної оцінки тому, що квитанція до прибуткового ордеру від 10.05.2021, не може бути належними доказом оплати гонорару, оскільки не є підтверджуючим документом реальної оплати саме зазначених послуг, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Колегія суддів зазначає, що статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Такий правовий висновок викладений Верховним судом в постанові від 16 квітня 2020 року по справі №727/4597/19.

Отже, надана позивачем квитанція до прибуткового ордеру, яка міститься в матеріалах справи підтверджує факт отримання коштів адвоката від позивача у розмірі 10000 грн.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало