КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/12863/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4875/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.,

за участю секретарів судового засідання - Гребнєва Є.Д., Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Панченко О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила: визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва - Алієва Г.А.Ог. індексний номер 46685723 від 27 квітня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Алієва Г.А.Ог. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про право власності № 31381308 від 27 квітня 2019 року Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що передували скасованому запису (т. 1 а.с. 1-5).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 032/29-424К, відповідно до якого позичальник отримав 105 340 доларів США 21 цент кредитних грошей.

23 жовтня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК») було укладено Іпотечний договір №032/06-159і, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. Відповідно до цього Іпотечного договору позивач передала в іпотеку Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Договором кредиту № 032/29-424К від 23 жовтня 2007 року, наступне нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

27 квітня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва - Алієвим Г.А.Ог. прийнято рішення про державну реєстрацію права прав та їх обтяжень індексний номер 46685723 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 31381308 про право власності АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру № 173396315 від 11 липня 2019 року.

Підставою реєстрації права власності за Банком на вищевказану квартиру зазначений Іпотечний договір № 032/06-159і від 23 жовтня 2007 року.

Таке рішення державного реєстратора вважала незаконним, таким, що суперечить вимогам пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки нерухоме майно, яке є предметом іпотеки використовується як місце постійного проживання.

В порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1127 від 25 грудня 2015 року позивачем та третьою особою не було отримано письмової вимоги Банку про усунення порушень кредитного договору, відсутній і документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. З огляду на наведене, державний реєстратор мав відмовити в державній реєстрації прав у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам закону

Іншого нерухомого житлового майна у позивача немає, зазначена квартира є єдиним та постійним місцем її проживання, а відтак вважала, що рішення державного реєстратора Алієва Г.А.Ог. щодо реєстрації права власності на квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК» є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року замінено відповідача АТ «УКРСОЦБАНК» його правонаступником АТ «Альфа-Банк»(т. 1 а.с. 67, 76-77, 81-94).

Представником відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду надані документи, які були подані державному реєстратору для вчинення реєстраційної дії (т. 1 а.с. 110-124, 167-198)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року та додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва - Алієва Г.А.Ог. індексний номер 46685723 від 27 квітня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасовано реєстраційний запис державного реєстратора Алієва Г.А.Ог. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про право власності № 31381308 від 27 квітня 2019 року Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; поновлено відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що передували скасованому запису. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960,50 грн. Стягнуто з державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли КП «Світоч» м. Києва на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960,50 грн. (т. 1 а.с. 243-249а, т. 2 а.с. 92-94).

Не погодившись з рішенням районного суду, представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову (т. 2 а.с. 1-14).

На обґрунтування скарги зазначила, що задовольнивши позов, суд виходив з відсутності згоди іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, проте такий висновок суперечить наявним у справі доказам, зокрема пунктами 4.1, 4.2, 4.5.3 Іпотечного договору сторони погодили право Банку задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку». Підписавши договір іпотеки, позивач надала згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя саме в такий спосіб, а тому посилання суду на порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апелянт вважав не обґрунтованими. При цьому, на думку апелянта суд не врахував правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 61-155св17, від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 61-5939св19, від 18 грудня 2019 року у справі № 61-42676св18, від 15 січня 2020 року у справі № 61-47421св18.

Представник позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Чвир О.М подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (т. 2 а.с. 52-67).

У судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Усікова Л.О. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені були сповіщені телефонограмами та повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази (т. 2 а.с. 56-57, 77-78, 105-112).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене і вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 032/29-424К, відповідно до якого позичальник отримав 105 340 доларів США 21 цент кредитних грошей (т. 1 а.с. 09-14).

23 жовтня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК») було укладено Іпотечний договір №032/06-159і, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. Відповідно до цього Іпотечного договору позивач передала в іпотеку Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Договором кредиту № 032/29-424К від 23 жовтня 2007 року, наступне нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15-20).

Відповідно до підпункту 2.4.3 пункту 2.4, пунктів 4.1, 4.2 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (пп. 4.5.1 Іпотечного договору); на підставі виконавчого напису нотаріуса (пп. 4.5.2 Іпотечного договору); шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (пп. 4.5.3 Іпотечного договору); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пп. 4.5.4 Іпотечного договору); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (пп. 4.5.5 Іпотечного договору). (т. 1 а.с. 178).

12 грудня 2018 року позичальнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 були направлені вимоги від АТ «УКРСОЦБАНК» про повернення заборгованості по кредиту на загальну суму 239 703, 90 доларів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 6 658 213.04 грн. Повідомлено, що у разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на предмет іпотеки (квартиру) (т. 1 а.с. 184-192).

27 квітня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва - Алієвим Г.А.Ог. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46685723 від 27 квітня 2019 року на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 31381308 про право власності АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру № 173396315 від 11 липня 2019 року (т. 1 а.с. 21-23).

Підставою виникнення і реєстрації права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на вищевказану квартиру зазначений Іпотечний договір № 032/06-159і від 23 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 21).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі - Закон № 898-ІV), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії, далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідачем АТ «Альфа-Банк» надані докази направлення 12 грудня 2018 року позичальнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 вимог від АТ «УКРСОЦБАНК» про повернення заборгованості по кредиту на загальну суму 239 703, 90 доларів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 6 658 213.04 грн. Повідомлено, що у разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на предмет іпотеки (квартиру) (т. 1 а.с. 184-192).

Документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, оскільки останній є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя до суду іпотекодержателем не надано і судом не встановлено.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII (який був чинним на час вчинення спірної реєстраційної дії), підпунктом 1 пункту 1 якого (в редакції чинній на час вчинення спірної реєстраційної дії) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про те, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 23 жовтня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора Алієва Г.А.Ог. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК».

Відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 та від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, підстав для відступу від цих висновків судом апеляційної інстанції не встановлено.

Врахувавши вищевказане, апеляційний суд відхилив доводи апелянта про неврахування районним судом висновків викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 61-155св17, від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 61-5939св19, від 18 грудня 2019 року у справі № 61-42676св18, від 15 січня 2020 року у справі № 61-47421св18.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 16 вересня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:

Б.Б. Левенець

А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова