Справа № 522/3096/21
Провадження № 2/522/5656/21 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
15 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Деменчука Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморського районного відділу в м.Одесі ГУ Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 . На протязі двох років в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , яка не має ніякого відношення до квартири. Відповідачка відмовилася добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою. Позивач має намір реалізувати належну їй частку квартири, проте у зв`язку з реєстрацією відповідачки у вказаній квартирі не може цього зробити.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідачі у судові засідання, призначені на 11.08.2021 та 15.09.2021 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 15.09.2021 про заочний розгляд справи згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 (а.с.10).
Позивач, посилаючись на те, що вона є власником спірної квартири, відповідач в квартирі не проживає, немає ніякого відношення до об`єкту нерухомості, а її реєстрація перешкоджає їй, як власнику розпоряджатися своїм майном, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Так, згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення (квартири чи будинку) вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 (а.с.10).
Разом з тим, жодних доказів того, що ОСОБА_1 є одноосібним власником спірної квартири позивачем не надано, як і не надано будь-яких належних і допустимих доказів не проживання відповідача в спірній квартирі та наявності перешкод у користуванні та розпорядженні позивачем своєю власністю.
Письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд не приймає у якості доказу, оскільки вони не є письмовими доказами в розумінні ст.95 ЦПК України, а клопотання про допит зазначених осіб у якості свідків позивачем заявлено не було.
Інших доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві суду не надано.
Відтак, матеріалами справи не доведено, що, позивач є одноосібним власником вказаного приміщення, відсутні відомості, окрім тверджень позивача, про те, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, не надано належних та допустимих доказів відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин, отже позивачем не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилається позивач у своїх вимогах, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморського районного відділу в м.Одесі ГУ Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, слід відмовити.
Керуючисьст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95,141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморського районного відділу в м.Одесі ГУ Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.І. Ковтун