Справа № 635/7073/21
Провадження № 2/635/3549/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.

секретар судового засідання Євсюков О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про визнання недійсним договору позики та виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., в якому просила визнати недійсним договір позики від 12.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. (реєстровий номер №181); визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 18.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б (реєстровий номер №1416); стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 33 001 000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.08.2021 року з її депозитних рахунків у АТ «Ощадбанк» були списані грошові кошти в рамках виконавчого провадження, яке було відкрите при примусовому виконанні виконавчого напису від 18 липня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. Вказаний виконавчий напис був виданий про стягнення з позивачки на користь відповідача ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 33 000 000, 00 (тридцять три мільйони) гривень 00 копійок, які нібито не сплачені нею за договором позики від 12 лютого 2019 року, за реєстровим №181, зі строком виконання зобов`язання (повернення) до 12 червня 2019 року (включно), а також 1000 грн. вартості оформлення виконавчого напису. Проте, вказані документи позивачка вважає підробленими з метою протиправного заволодіння належними їй грошовими коштами, оскільки з ОСОБА_2 вона не знайома, жодних договорів позики з ним чи іншими особами вона не укладала. Крім того, на час посвідчення нотаріусом договору позики 12.02.2019 року вона фактично з 20 січня 2019 року по 17 лютого 2019 року перебувала за кордоном в Федеративній Республіці Німеччина, де доглядала онкохворого чоловіка, що підтверджується відмітками в паспорті для виїзду за кордон. Отже, вона не могла бути присутньою при укладанні договору позики та підписувати його. З приводу вчинених дій позивачка звернулась до правоохоронних органів, внаслідок чого до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, на даний час здійснюється досудове розслідування, відносно відповідача обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю визнає позовні вимоги, не заперечує того, що документи, на підставі яких відбулося списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 є недостовірними. З ОСОБА_1 він не був знайомий, ніяких договорів позики не укладав та не був у нотаріуса у м. Києві що також підтверджується його поясненнями під час допиту у рамках кримінального провадження № 0001135 від 05.08.2021 року, відкритого за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 .

Оскільки грошові кошти все ще перебувають на його рахунку, і повернути їх позивачу іншим шляхом немає можливості, з метою зменшення завданої позивачці шкоди він просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року позов в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів за клопотанням представника позивача було залишено без розгляду, підготовче засідання закрите і справу призначено до судового розгляду.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Від відповідача, який перебуває під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» надійшла розписка про отримання ним позовної заяви з додатками.Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що зазначив у відзиві на позов.

Представник відповідача адвокат Ковтунова Л.Ю. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності та відсутності відповідача,

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Інших заяв та клопотань не надійшло.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Як встановлено судом 12 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. був посвідчений договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №181. Відповідно до вказаного договору позики ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 33000000,00 (тридцять три мільйони) гривень строком до 12 червня 2019 року включно. В договорі зазначено, якщо ОСОБА_1 не сплатить позичені нею гроші до вищевказаного строку, то ОСОБА_2 вправі пред`явити цей договір до стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

18 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. був виданий виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1416, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 33 000 000, 00 (тридцять три мільйони) гривень 00 копійок, які не сплачені нею за договором позики, посвідченим Гнідюк О.Б. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 лютого 2019 року, за реєстровим №181, а також 1000 грн. вартості оформлення виконавчого напису.

За заявою стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого напису №1416 від 18.07.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Близнюковим Ю..В. було відкрите виконавче провадження №66353155.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Близнюковим Ю..В. від 02.08.2021 року при примусовому виконанні виконавчого напису №1416 від 18.07.2019 був накладений арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходились на рахунках в АТ «Ощадбанк».

Приватним виконавцем Близнюковим Ю..В до філії Харківське обласне управління «Ощадбанк» була направлена платіжна вимога №66353155 від 02.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 36301600,00 грн.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 04.08.2021 з рахунків позивачки ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк» відбулося списання грошових коштів в рамках виконавчого провадження, відкритого 02.08.2021 приватним виконавцем Близнюковим Ю.В., у розмірі 33001000,00 грн.

Позивачка зазначає, що особа ОСОБА_2 їй була не відома, з ним вона ніколи не була знайома. Жодних договорів позики ані з ОСОБА_2 , ані з іншими особами ніколи не укладала. Крім того, зазначає, що факт укладання та нотаріального посвідчення приватним нотаріусом КМНО Гнідюк О.Б. договору позики від 12.02.2019р. спростовується тим, що в період з 20 січня 2019 року по 17 лютого 2019 року вона перебувала за кордоном, а саме в Федеративній Республіці Німеччина, де доглядала свого онкохворого чоловіка ОСОБА_3 .

Факт перебування ОСОБА_1 в зазначений період за кордоном підтверджується відмітками, проставленими в паспорті для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , а також копією посадкового талону на літак.

Крім того, відповідно до офіційних даних Міністерства внутрішніх справ, розміщених за посиланням https://wanted.mvs.gov.ua/searchperson/details/?id=568799, ОСОБА_4 з 18 лютого 2019 року перебуває у розшуку.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом протиправного заволодіння коштами ОСОБА_1 за її заявою від 04.08.2021 року були внесені відомості до ЄРДР за попередньою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом частин другої-п`ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач ОСОБА_1 заперечує, що вона підписувала оспорюваний договір позики від 12 лютого 2019 року, а тому просить визнати його недійсним. Відповідач ОСОБА_2 також зазначає, що жодних договорів позики з ОСОБА_1 він не підписував.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, якій не вчинено.

Отже, недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення не може бути підставою для оспорювання такого правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Виходячи з того, що судом встановлено ту обставину, що договір позики від 12 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи не підписувався ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що на укладення цього правочину у неї було відсутнє вільне волевиявлення, яке б відповідало її внутрішній волі, а тому цей правочин є неукладеним.

У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір позики є неукладеним, тому у задоволенні позовних вимог стосовно визнання недійсним договору позики від 12.02.2019 року слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Стосовно позовної вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом 18 липня 2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, виданого 18 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., оскільки судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутні грошові зобов`язання за Договором позики від 12 лютого 2019 року, які були підставою для вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, а також із врахуванням того, що частина позовних вимог була залишена без розгляду, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 10,76-82,259,263-265ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 18 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем, який зареєстрований в реєстрі за № 1416.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, місцезнаходження: м.Київ, вул.Щусєва,36, прим.2.

Суддя С.А.Лук`яненко