Справа №265/6603/21
Провадження №2/265/1522/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6603/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона із ОСОБА_5 є співвласниками кв. АДРЕСА_1 , де зареєстровані, зокрема, її онуки, ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4 , матір`ю яких є ОСОБА_3 . Однак її онуки з 2014 року там не мешкають, бо разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 , виїхали до Росії, де залишались на постійне проживання, оформили громадянство Російської Федерації та зареєстрували там своє місце проживання. При цьому до України відповідачки повертатись не збираються. Оскільки реєстрація онук позивачки створює для неї перешкоди, як для співвласника такого майна, у користуванні та розпорядженні спірним житловим приміщення, то враховуючи наведене обґрунтування, додавала, що відповідачі не заперечують проти зняття їх з реєстрації за спірною адресою. Натомість для здійснення процедури зняття реєстрації особи необхідна особиста участь, чого неможливо досягти через проживання відповідачок за межами України та прийняття ними громадянства Росії. Таким чином єдиним засобом захисту прав позивачки є звернення до суду із вказаним позовом. На підставі переліченого просила суд визнати ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_4 такими, що втратили право користування кв. АДРЕСА_1 .

Позивачка, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідачка, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Відповідачка, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , у судове засідання також не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Третя особа, ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Представник Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, Мамаєва С. В., у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглядом справи відкласти, зазначивши при цьому, що висновок органу опіки та піклування з приводу доцільності позбавлення неповнолітньої ОСОБА_4 права користування кв. АДРЕСА_1 перебуває на узгодженні.

Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.

Суд при цьому зазначає, що згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно із ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу.

На підставі переліченого суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за позовом ОСОБА_1 за відсутності висновку органу опіку та піклування з приводу доцільності позбавлення права користування спірним житлом неповнолітньої ОСОБА_4 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності у розмірі 2/3 часток ОСОБА_1 та у розмірі 1/3 часток ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 липня 1993 року № 6222 , та договором дарування від 17 березня 2017 року, реєстр № 214, які було зареєстровано в Маріупольському БТІ, реєстр № 37911.

Суд також встановив, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 , а також матір`ю ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , що підтверджується: свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , виданим 23 серпня 1976 року відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Жданова, актовий запис № 1401; свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , виданим 25 червня 1990 року адміністрацією Льовінської сільради Маршанського району Тамбовської області, актовий запис № 10; свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , виданим 10 вересня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 616; свідоцтвом про укладення шлюбу 11 лютого 2020 року ОСОБА_3 , виданим 11 лютого 2020 року ГУ РАЦС Рязанської області територіального відділу РАЦС № 2 по м. Рязань та Рязанському району, актовий запис № 2.

Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 21 липня 2021 року вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, з 1 грудня 2004 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 20 жовтня 2000 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Натомість, за актом від 12 серпня 2021 року ОСББ «Олімп-279» за свідченнями сусідів по буд. АДРЕСА_2 вбачається, що фактично по АДРЕСА_1 , будучи там зареєстрованими, ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4 не мешкають в кв. АДРЕСА_1 з 2014 року, що також вбачається з довідки ОСББ «Олімп-279» від 12 серпня 2021 року.

З іншого боку, суд встановив, що 2 вересня 2021 року відповідачка, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , як мати такої дитини, надала нотаріально посвідчену заяву, реєстр нотаріусу № 68/21-н/68-2021-2-429, де зазначала, що підтримує заявлені вимоги ОСОБА_1 та не заперечує проти зняття з реєстраційного обліку з кв. АДРЕСА_1 .

Також суд зазначає, що 7 вересня 2021 року відповідачка, ОСОБА_2 , 1999 р. н., будучи громадянкою Російської Федерації з 26 липня 2019 року та зареєстрованою АДРЕСА_4 , надала нотаріально посвідчену заяву, реєстр нотаріусу № 36/124-н/36-2021-2-1001, де зазначала, що підтримує заявлені вимоги ОСОБА_1 та не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку з кв. АДРЕСА_1 .

Суд зауважує, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 2004 р. н., набувши право користуванням чужим майном, будучи онуками позивачки, не проживають у спірному житлі, починаючи з 2014 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , залишаючись зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування кв. АДРЕСА_1 на підставі ст. 405 ЦК.

При цьому суд встановив, що ОСОБА_4 , 2004 р. н., та ОСОБА_3 набули громадянство Російської Федерації 7 травня 2019 року й 13 березня 2020 року відповідно на підставі паспортів громадян РФ та НОМЕР_2 ), та які є зареєстрованими разом по АДРЕСА_4 , РФ, починаючи з 15 лютого 2017 року.

Отже, на підставі досліджених доказів встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 також, починаючи з 2014 року по АДРЕСА_1 не мешкає, оскільки разом із матір`ю, яка представляє її інтереси, ОСОБА_3 , прийняли добровільне рішення мешкати в іншій країні на постійній основі за іншою адресою.

Згідно зі змісту ч. 1, 2 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що неповнолітня ОСОБА_4 самостійно обрала собі місце постійного проживання, а факт її не проживання у спірному житловому приміщені є доказом такої волі ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 29 ЦК.

В той же час неповнолітня ОСОБА_4 не мешкає у спірній кв. АДРЕСА_1 , мешкаючи разом із своєю матір`ю, ОСОБА_3 , на території Російської Федерації на постійній основі.

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житлі з 2014 року неповнолітньої ОСОБА_4 є свідомим вибором такої особи та її матері.

Вказані обставини у сукупності свідчать про відсутність порушення права на житло неповнолітньої ОСОБА_4 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , 2004 р. н., залишаючись зареєстрованою у кв. АДРЕСА_1 , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, також є такою, що втратила право користування таким житлом.

З огляду на викладене вмотивування, через відсутність порушення прав дитини, місце проживання якої визначено нею відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК, суд вважає наявними підстави для повного задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили права користування кв. АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 14 вересня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, розташований в м. Маріуполі по вул. Митрополитській 3.

Суддя