Провадження № 2/760/4902/21
Справа № 760/609/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

16 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

позивача- ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 150 870, 00 гр. боргу за договором позики та 406 869, 60 гр. відсотків за прострочення виконання зобов`язання.

Посилається в позові на те, що 27 серпня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він надав відповідачу позику у розмірі 5 350, 00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 жовтня 2018 року.

Згідно власноручно написаної розписки відповідачем він залишив як завдаток 2 комп`ютери з комплектацією 13 і 6 відеокарт.

Після закінчення терміну повернення боргу він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, вказуючи на його зростання через відсотки, однак відповідач став уникати його, не відповідав на дзвінки та смс- повідомлення, ухиляється від сплати боргу.

21 грудня 2020 року він направив відповідачу претензію про повернення боргу та суму розрахунку, проте відповідач не виконав зобов`язання.

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка в сумі становить 557 739, 60 гр. та складається з:

- 150 870, 00 гр. боргу за договором позики;

- 406 869, 60 гр. відсотків за прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Неодноразово на адресу відповідача судом направлялася копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які поверталися до суду без вручення.

/ а. с. 35; 41 /

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За ініціативою суду справа була призначена до розгляду з викликом сторін.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечував.

Відповідач до суду неодноразово не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Про причину неявки суд до відома не ставив.

Повідомлення про виклик до суду було направлено йому на мобільний номер телефону, підтвердження отримання міститься в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього та враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача? дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 5 350, 00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику до 31 жовтня 2018 року.

В день укладення договору відповідач видав позивачу власноручну розписку, відповідно до якої він залишив як завдаток 2 комп`ютери з комплектацією 13 і 6 відеокарт.

/ а.с. 21 /

Позивач у судовому засіданні зазначив, що предметом договору позики були долари США.

Зазначив також, що борг до цього часу відповідачем не повернутий.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати 23 жовтня 2019 року в справі №723/304/16-ц / провадження №14-360 цс 19 / за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду належним чином завірену, у порядку ст. 95 ЦПК України, розписку відповідача від 27 серпня 2018 року.

Наявність оригіналу розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Відповідач, не надавши суду будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених в позові, справжність наданих позивачем доказів не спростував.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З розписки відповідача вбачається, що кошти в борг ним були отримані в доларах США.

В той же час, звертаючись до суду, позивач просить стягнути суму боргу в гривнях за курсом Національного банку України станом на 12 січня 2021 року в розмірі 150 870, 00 гр.

Свої вимоги в такому вигляді позивач підтримав у судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача суми боргу відповідно до проведеного ним розрахунку за курсом Національного банку України в розмірі 150 870, 00 гр.

Що стосується стягнення процентів за користування позикою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц / провадження № 14-465 цс 18 /, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

З боргової розписки відповідача вбачається, що предметом договору позики було 5 350, 00 доларів США.

За змістом розписки питання процентів сторони при укладенні договору не узгоджували і проценти не є складовою грошового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Позивач у судовому засіданні зазначив,що розмір процентів за договором вказаний у правому куті розписки і саме з цього розміру складався розрахунок процентів до сплати.

З боргової розписки вбачається, що дійсно в її правому верхньому куті є позначка « 0,05 в месяц; 5% в месяц».

/ а.с 14 /

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи з форми договору позики в вигляді розписки суд вважає, що розмір процентів при його укладенні сторонами встановлений не був, а невідомо ким виконані примітки в правому верхньому куті розписи, тим більше різні по розміру та невідомо за який період, якщо це дійсно проценти,не можуть свідчити про домовленість сторін з цього приводу.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 / провадження № 14-10 цс 18 /, яка, точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За умовами укладеного між сторонами договору позики строк його становив до 31 жовтня 2018 року.

Проценти ж позивачем розраховані, починаючи вересня 2018 року і до грудня 2020 року, тим більше невідомо, з якого розрахунку.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Відповідною до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 12, 13, 15, 16, 192, 202, 203, 509, 524- 526, 533, 536, 599, 610, 612, 625-627,1046-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 95, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 ІН невідомий / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_1 / 150 870, 00 гр. боргу та 1 508, 70 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва