Номер провадження: 22-ц/813/7503/21
Номер справи місцевого суду: 509/2803/19
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синько Олени Анатоліївни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі (том 1, а.с. 46-47).

02.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення судових витрат, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 63 000 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу (том 1, а.с.145-148).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 63 000 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу. Визначено ОСОБА_1 строк для внесення грошової суми - п`ять днів з дня вручення йому цієї ухвали. Попереджено ОСОБА_1 , що у разі невнесення ним у визначений судом строк грошової суми, суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду (том 1, а.с.172-177).

31.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав невиконання ним ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року (том а.с.179-180).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.03.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з тих підстав, що отримавши 09.03.2020 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року, ОСОБА_1 протягом встановленого строку не вніс на депозитний рахунок суду визначену судом грошову суму, що за правилами ч.6 статті 135 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду. Крім того, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, позивач та його представник у судові засідання, які призначені на 21 січня 2020 року, 02 березня 2020 року та 31 березня 2020 року, не з`явилися, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України також є підставою для залишення позову без розгляду (том 1, а.с.187-188).

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Синько Олена Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року змінено. Виключено з мотивувальної частини ухвали висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. В іншій частині ухвалу залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише у тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме у судове засідання, а не у підготовче засідання. З урахуванням вказаного висновок суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України є помилковим, тому підлягає виключенню із мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції. Враховуючи те, що 31 березня 2020 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду з тих підстав, що ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року, яка набрала законної сили, позивачем не виконана, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини шостої статті 135 ЦПК України. При цьому, оскільки позивач не скористався правом оскарження ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року, то підстав для надання правової оцінки цій ухвалі, яка набрала законної сили, та будь-якого реагування на заперечення на вказану ухвалу, що помилково включені до апеляційної скарги на іншу ухвалу, немає (том 3, а.с.105-107).

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи постанову апеляційної інстанції Верховний суд виходив з того, що будь-яка ухвала суду може бути переглянута в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду. Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу. У частині першій статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку така ухвала як ухвала про забезпечення судових витрат відсутня. При цьому суд апеляційної інстанції помилково вказував на можливість оскарження цієї ухвали відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України, оскільки в указаній нормі передбачена можливість оскарження ухвали суду першої інстанції про визначення розміру судових витрат, а не про їх забезпечення. Частиною другою статті 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Отже, ухвала суду першої інстанції про забезпечення судових витрат не могла бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду щодо суті спору й окремо від цього рішення. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду щодо суті спору. Разом з тим, після постановлення ухвали про забезпечення судових витрат, судом першої інстанції позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду, що свідчить про завершення судових процедур щодо розгляду цього позову й відповідно не можливості за таких умов постановити рішення по суті спору. Посилаючись на Конституцію України, практику ЄСПЛ, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку, що за вказаних обставин належним способом забезпечення права особи на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення судових витрат є включення заперечень щодо цієї ухвали до апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду. Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року, суд апеляційної інстанції повинен був перевірити наявність умов, викладених у частині четвертій статті 135 ЦПК України у їх сукупності, зокрема, чи дійсно позов має ознаки безпідставного чи інші ознаки зловживання правом на позов, а не лише зазначити, що про дані обставини вказано представником відповідача. Також не перевірив місцезнаходження позивача та наявність у нього майна у розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат. Таким чином, переглядаючи ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року, суд апеляційної інстанції не дослідив наявність обставин і не дотримався усіх умов, викладених у частині четвертій статті 135 ЦПК України у їх сукупності. Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування, які представником відповідача не предявлені (том 3, а.с. 87- 92).

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року, якою визначено суму для забезпечення судових витрат. При цьому частиною шостою статті 135 ЦПК України встановлено, що у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду. Крім того, ні позивач, ні його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, без поважних причин не з`явилися у судові засідання, призначені на 21 січня 2020 року, 02 березня 2020 року та 31 березня 2020 року, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України також є підставою для залишення позову без розгляду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 135 ЦПК України визначено, що суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Згідно ч.4 даної статті, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу). Однак таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Районний суд, вирішуючи питання про забезпечення судових витрат відповідача, неповністю дослідив обставини справи, не дотримався усіх умов, викладених у ч.4 ст.135 ЦПК України у їх сукупності. А саме, суд першої інстанції не надав оцінки, чи дійсно позов має ознаки безпідставного або вбачаються інші ознаки зловживання правом на позов, а лише зазначив про наведеність даних обставин представником відповідача без належної перевірки їх достовірності. Також суд не здійснив перевірку місцезнаходження позивача та наявність у нього майна, коштів (доходів) у розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розміри витрат, пов`язаних з правничою допомогою, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані підтверджуючі документи, які представником відповідача не пред`явлені.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Не зрозуміло, з чого виходив суд, визначаючи розмір внесення позивачем судових витрат, які може понести відповідач на правову допомогу. Наведений адвокатом відповідача Коперсак В.В. перелік професійної правничої допомоги, що може бути виконаний ним у майбутньому (складення клопотання про встановлення судом строку на подання відповіді на відзив та заперечення в порядку ч.4 ст.179 та ч.4 ст.180 ЦПК = 4000 грн; складення заперечення в порядку ст.180 ЦПК = 4000 грн; складення клопотання про призначення судової експертизи про давність написання документа ст.103 ЦПК = 4000 грн; підготовка письмової промови у дебатах = 4000 грн; приймання участі у судових засіданнях до початку розгляди справи по суті (підготовчому судовому засіданні) = 2500 грн за кожне призначене засідання на цій стадії, але не менше 5000 грн.; приймання участі у судовому засіданні після призначення розгляду справи по суті щодо поставлених питань позивачеві після вступного слова та надання пояснень відповідача та відповідей на запитання учасників = 2 500; приймання участі у судовому засіданні під час дослідження доказів = 2500 грн за кожне призначене судове засідання на цій стадії, але не менше 5000 грн; приймання участі у судових дебатах 4000 грн; ознайомлення з технічним записом судового засідання 2500 грн; ознайомлення із протоколом судового засідання та складення зауважень = 2500 грн; складення зауважень щодо технічного запису судового засідання = 4000 грн; та знову ж таки складення зауважень на протокол судового засідання = 4000 грн; клопотання про розподіл витрат = 4000 грн.) не обгрунтований, не мотивований, безпідставний, виборний, не відповідає вимогам ст.137 ЦПК України, не співмірний зі складністю справи та наведеною в описі робою адвоката. Крім того, серед наданих послуг клієнту, адвокат надає рахунок на 2500 грн за прийняття ним участі у судовому засіданні 02.03.2020 року (том 1, а.с.163). Проте, відповідно матеріалів справи, адвокат Коперсак В.В. не приймав участі у цей день в судовому засіданні. 02.03.2020 року суд розглядав заяву про забезпечення судових витрат без участі сторін, в тому числі адвоката Коперсака В.В.

Наведеного суд першої інстанції належним чином не врахував та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість клопотання представника відповідача щодо наявності підстав для застосування заходів забезпечення судових витрат у розмірі, визначеному адвокатом Коперсак В.В.

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 02 червня 2020 року у справі № 707/396/17 і від 29 липня 2020 року у справі № 748/2581/18.

Крім того, при дослідженні матеріалів справи, колегія апеляційного суду встановила, що матеріали не містять доказів про отримання ОСОБА_1 або його представником ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.03.2020 року. Матеріали справи лише містять відомості про направлення 03.03.2020 року на адресу позивача ухвали суду від 02.03.2020 року, проте зворотнього повідомлення про вручення адресату цієї ухвали суду або про його відмову в отриманні чи повернення за перебігом терміну зберігання або у звязку з відсутністю позивача за адресою проживання матеріали справи не містять. За перевіркою на офіційному сайті Укрпошти по номеру накладної № 7791 встановлено, що відправлення за таким номером ще не відправлено. Тому не відомо, на підставі якого доказу суд зробив висновки про отримання позивачем ухвали суду від 02.03.2020 року 09 березня 2020 року.

Разом з тим, ч.6 ст.135 ЦПК України надає право суду залишити позов без розгляду, а не встановлює безумовного обов`язку суду для вчинення даних дій.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у звязку з повторною неявкою позивача в судові засідання 21.01.2020 року, 02.03.2020 року та 31.03.2020 року, оскільки аналіз змісту даної норми свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише у тому випадку, якщо позивач, повторно не з`явився саме у судове засідання, а не у підготовче засідання. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про виклик позивача та його представника в судове засідання 31.03.2020 року.

З урахуванням вказаного висновок суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України є помилковим.

Керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синько Олени Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 15.09.2021 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк