Справа № 308/1352/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про поділ спільного майна подружжя до ОСОБА_4 , в якому просить: визнати Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також поділити цю частку квартири, шляхом визнання права власності: на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що 14 липня 2011 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . В період шлюбу, 05.01.2018, за спільні кошти подружжя набуто майно, зокрема: Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором купівлі продажу. Набувачем права на вказане майно є відповідач, тому правовстановлюючі документи на майно оформлено на його ім`я.

На підставі рішення Миколаївського районного суду від 09 червня 2020 року шлюб між позивакою та відповідачем розірвано. Разом з тим, сторони не можуть досягти згоди щодо користування, розпорядження та володіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2020 року у справі №308/1352/20 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

12 червня 2020 року представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Шпуганичем В.П. до суду подано відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Згідно вказаного відзиву, відповідач не визнає позов та вказує, що не визнає обставини які лежать в основі позову. Зазначає, що 05 січня 2018 року згідно договору купівлі-продажу, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. за № 3-12, ним придбано 1/2 частини квартири в АДРЕСА_1 . За згодою сторін вартість частки становить 38 456.00 грн. Вказані дії були проведені особисто відповідачем за особисті його кошти, а також кошти осіб, а саме своєї тітки ОСОБА_5 1961 р.н., які в подальшому він повернув.

Про вказані обставини не була повідомлена позивачка ОСОБА_1 . При укладенні у нотаріуса договору купівлі-продажу ОСОБА_4 була подана заява проте, що частина квартири викупляється за особисті кошти. Враховуючи родинні відносини, купівлю - продаж частки квартири було вчинено за ціною нижчою від ринкової ціни.

Отже, враховуючи вимоги ст. 60 СК України, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З наведених підстав, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Окрім того, у відзиві сторона відповідача зазначає, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в сумі 18 000 грн. є безпідставними та завищеними, а також такими, що не відповідають критеріям визначеним ст. 137 ЦПК України. Зокрема не погоджується з сумою 6000 грн до якої по суті одна послуга розділена на три (з`ясування відомих обставин, вивчення та аналіз). Вказані послуги входять у складання позовної заяви. Відповідач не погоджується, що обсяг витраченого часу адвоката становить 5 год. на складання позовної заяви на 3 арк., також не погоджується з п. 4 розрахунку гонорар в сумі 5000 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2020 року у справі №308/1352/20 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, однак, його представник ОСОБА_3 , проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що майно, яке є предметом даного позову придбане за особисті кошти відповідача, а тому не може бути спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Заслухавши позицію позивачки та її представника, а також позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України,згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Судом встановлено, що 14 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 05.

Відповідно до договору купівлі продажу від 05.01.2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продали ОСОБА_4 , Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_4 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу :110046428, дата, час формування:05.01.2018 16:46:01.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки:189959973, дата, час формування: 04.02.2020 11:45:28, ОСОБА_4 є власником майна: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 029.06.2020 року у справі №447/450/20, шлюб укладений 14 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Разом з тим, відповідно до пунк 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до заяви, яку відповідач ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори при придбанні та реєстрації права власності на Ѕ частини квартири, кошти на придбання квартири є його особистим.

Таке твердження, суд не може взяти до уваги та покласти в основу свого рішення, оскільки ніяких відомостей про походження таких коштів матеріал справи не мітять.

Суд вважає встановленою ту обставину, що джерелом придбання частини квартири є спільні сумісні грошові кошти подружжя. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини сторона відповідача не подала.

Разом з тим, відповідно до поданої розписки від 02.01.2018, ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 в борг грошові кошти в розмірі 35 тисяч гривень на необмежений строк.

Однак, доказів того, що ці кошти були отримані в борг відповідачем саме з метою купівлі Ѕ частини квартири, що є предметом даного позову, матеріали справи не містять та в процесі розгляду справи судом не здобуто.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, зокрема те, що майно, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , було отримано ОСОБА_4 в період перебування у шлюбі, тому суд приходить до висновку, що таке нерухоме майно, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. У свою чергу, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем чи відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності за кожним на Ѕ частину зазначеного майна.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 41, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Визнати Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поділити Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , шляхом визнання права власності: на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов