Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/111/21

06 вересня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О.А.

з участю: секретаря Сіщук Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 липня 2015 року у розмірі 26901,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 23.07.2015 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на веб-сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак під час користування кредитним рахунком він не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 02 грудня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість 36305,66 грн, яка складається з наступного: 26901,41 грн - заборгованість за кредитом; в т.ч. 000,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 26901,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 000,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 000,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 9404,25 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Посилаючись на те, що банк на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 26901,41 грн та 2270,00 грн судового збору.

Ухвалою від 29 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково та пояснив, що під час підписання заяви його не було ознайомлено з необхідністю сплати різного роду відсотків за користування кредитом. Вказав, що користувався коштами банку та періодично погашав заборгованість. Не погоджується з визначеною сумою заборгованості по тілу кредиту, в яку включено не тільки отримані ним кошти, але й відсотки за користування кредитом та інші, не узгоджені з ним платежі. Просив позов задовольнити частково і стягнути з нього різницю між фактично отриманими та повернутими ним коштами.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 липня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг (а.с. 39).

На підставі вказаної анкети ОСОБА_1 отримав кредитні картки, дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії, містяться у довідці, долученій АТ КБ "ПриватБанк" до позовної заяви, згідно з якою останню картку відповідач отримав 26 січня 2018 року з терміном дії 01/22, тобто січень 2022 року (а.с. 38).

Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) кредитний ліміт карткового рахунку неодноразово змінювався (а.с. 37).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами (а.с. 27-36).

Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як видно з розрахунку заборгованості (а.с.12-26) відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору цією нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Водночас з такою позицією позивача суд не погоджується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19, сформулювала правовий висновок, що може бути застосований у цій справі. Зокрема щодо неможливості застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, а ткож Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 23.07.2015 року процентна ставка не зазначена.

Укладений між сторонами кредитний договір від 23.07.2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, яка визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З представленої позивачем виписки за договором б/н станом на 04 грудня 2020 року видно, що ОСОБА_1 в період з 23 липня 2015 року по 23 жовтня 2020 року отримав 145623,57 грн кредитних коштів та погасив 139623,76 грн. (а.с.27-36), а також відповідно до квитанції від 16 червня 2021 року, наданої відповідачем, останній сплатив частину заборгованості на суму 3700,00 грн. (а.с.193).

За таких обставин суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути 2299,81 грн - різницю між фактично отриманими (використаними) коштами та повернутими відповідачем коштами (145623,57 - 139623,76 - 3700,00).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 2299 грн 81 к., задовольнивши тим самим 8,55 % позовних вимог, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 194,09 грн (2270 грн х 8,55%).

На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2015 року станом на 02.12.2020 року в розмірі 2299 грн 81 к., а також 194,09 грн судового збору.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2021 року

Головуючий О. А. Шишко