Провадження № 2/512/262/21
"14" вересня 2021 р. смт. Саврань
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Суддя Савранського районного суду Одеської області Брюховецький О.Ю. розглянувши можливість відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Котовського про визнання наказу про звільнення незаконним та нечинним,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Котовського про визнання незаконним та нечинним з моменту прийняття рішення правління КСП ім. Котовського від 07.06.1993 року про звільнення його з посади головного бухгалтера КСП ім. Котовського.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити - найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору,якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Суд встановив, що позивач в позовній заяві просить суд визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття рішення правління КСП ім. Котовського від 07.06.1993 року про звільнення його з посади головного бухгалтера КСП ім. Котовського.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, враховуючи, що позивач просить визнати незаконним та нечинним рішення правління КСП ім. Котовського від 07.06.1993, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, ЦК УРСР № 17141/2000 від 18.07.1963 (далі ЦК УРСР) та КЗпП України № 13494/2000 від 01.06.1972 (далі КЗпП) в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, у тому числі щодо позовної давності.

На підставі положень статті 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) народного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (Постанова Касаційного цивільного суду ВС від 02.12.2020 у справі № 751/1198/18).

В позовній заяві позивачем не наведено коли саме йому було вручений наказ про звільнення та (або) коли він отримав копію своєї трудової книжки, як того вимагають положення статті 233 КЗпП України, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, позивачем не додано до позовної заяви належним чином завіреної копії рішення правління КСП ім. Котовського від 07.06.1993 про звільнення його з посади головного бухгалтера КСП ім. Котовського, яке власне, ним оскаржується.

З позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що позивач намагався отримати копію оскаржуваного ним рішення про звільнення. Також відсутні відомості про неможливість з будь-яких причин отримати оскаржуване рішення. Такими доказами могли б бути письмові звернення позивача про отримання копії оскаржуваного рішення та відповідно письмові відмови в його отриманні.

Відповідно до положень статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, позивачем не заявлене клопотання про витребування судом оскаржуваного рішення про звільнення позивача.

Також з позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує рішення про своє звільнення з посади головного бухгалтера КСП ім. Котовського, що наводить на висновок, що спір між сторонами є трудовим. Поряд з цим позивач не заявляє вимогу про поновлення його на посаді.

Водночас, в позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку із звільненням він був позбавлений можливості отримання майнового паю колишнього КСП ім. Котовського, що підтверджується відповідною довідкою виконкому Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області.

Водночас, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно поновити на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі N 523/4139/17 (провадження N 14-328цс19).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. В абзаці дванадцятому цієї частини передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18 (провадження № 14-83цс20).

Враховуючи викладене, позивачу слід конкретизувати зміст свого порушеного суб`єктивного права та зазначити за захистом саме якого порушеного права він звернувся до суду (за захистом своїх трудових прав та, відповідно, поновлення на посаді чи за захистом свого права на виділення майнового паю, як колишнього члена КСП) та у зв`язку з цим обрати належний спосіб захисту цивільного права, який зможе призвести до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу.

Отже позовна заява, в порушення вимог пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з наведеним позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк з дня отримання ним ухвали для усунення недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 175-177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Котовського про визнання наказу про звільнення нечинним залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, для усунення зазначених недоліків позовної заяви.

Попередити позивача, що в разі не виправлення зазначених в ухвалі недоліків протягом наданого часу, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ю. Брюховецький