Справа № 418/857/21
РІШЕННЯ
Іменем України
08 вересня 2021 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого-судді: Гуцола М.П.;
секретаря Вороніної І.О;
позивача ОСОБА_1 ;
представника відповідача ОСОБА_2 ;
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Луганської області, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай), -
01.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Міловського районного суду Луганської області із позовом до Міловської районної державної адміністрації Луганської області, Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганської області про визнання права на земельну частку (пай).
Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) для ведення сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» у розмірі 11, 52 га на території Зориківської сільської ради Луганської області.
Позивач посилається на те, що була повноправним членом даного сільськогосподарського підприємства, однак на ненеодноразові усні звернення до різних уповноважених органів їй повідомляли, що вона не має права на земельну частку (пай) і вона об`єктивно так вважала. В 2019 році випадково дізналась із засобів масової інформації та телерепортажів, що має законне право на земельну частку (пай).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по даній справі було обрано суддю Чехова С.І.
Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 06.04.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання.
17.05.2021 року до Міловського районного суду Луганської області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Чехова С.І.
19.05.2021 року ухвалою суду заяву про відвід судді Чехова С.І. було задоволено.
Ухвалою суду від 24.05.2021 року було прийнято вказану справу до свого провадження суддею Гуцолом М.П. після відводу головуючого судді по справі Чехова С.І.
30.06.2021 року ухвалою суду було залучено в справі в якості правонаступника відповідача Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області Міловську селищну раду Луганської області та правонаступника відповідача Міловської районної державної адміністрації Луганської області Старобільську районну державну адміністрацію Луганської області.
22.04.2021 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.
15.07.2021 року від представника Старобільської районної державної адміністрації Луганської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_1 увесь час була зареєстрована і проживала в селі Зориківка, Луганської області серед односельців, які отримували сертифікати і землю. Ніяких доводів щодо прорущення строків позивач не зазначає.
Інші відповідачі своїм правом надання відзиву на позов у встановлені судом строки не скористались.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтрила в повному обсязі і просила їх задовольнити.
Представник відповідача Міловської селищної ради Луганської області в судове засідання не з`явився, у вирішенні спору покладається на розсуд суду.
Представник відповідача Старобільської районної державної адміністрації Луганської області проти задоволення позову заперечувала.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганської області у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі.
Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1959 року по 1990 рік працювала в колгоспі «Дружба» села Зориківка Старобільського району Луганської області на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки колгосника радянського зразку №330 від 25.07.1959 року.
Крім того, інформація про кількість фактично відпрацьованих днів ОСОБА_1 про КСП «Дружба» з 1990 по 1996 роки відображена в архівній довідці № 308 від 24.06.2020 року, виданої КУ «Трудовий архів територіальних громад Міловського району Міловської селищної ради».
З листа голови Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області слідує, що позивачу було роз`яснено про відсутність повноважень сільської ради зібрати загальні збори КСП або уповноважених КСП, прийняти рішення про внесення її до списків додатку до державного акту на право колективної власності на землю, звернутися до райдержадміністрації з клопотанням про передачу належної земельної частки за рахунок не розпайованих земель із резервного фонду створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Згідно інформації від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 08.08.2019 року № 31-12-0.31-6340/2-19, громадянка ОСОБА_1 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) по КСП «Дружба» для отримання сертифікату не значиться.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами суд зазначає наступне.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (намісцевості) і документа, що посвідчує це право.
Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Частиною третьою указаної статті передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2-4 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що паювання земель КСП "Дружба" мало місце у 1995-1996 роках, тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК України у редакції 1963 року.
Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Згідно ст.75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.
На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.75ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році при неотриманні сертифікату, то трирічний строк позовної давності минув у 1998 році, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Вказанне узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року № 61-5692св19.
З позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернулась лише у 2021 року.
Позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Суд критично ставиться до посилання позивача на її юридичну необізнаність, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду оскільки, право на позов у позивача виникло ще у 1995 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспів), що є загальновідомим фактом. Тому позивач, як член КСП, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Дружба» державного акта на право колективної власності на землю (28.12.1995) по 1996 року.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивач у передбачений законом строк не звернулась до суду з вимогою зазахисту свого порушеного права, що згідно положень чинного на час виникнення спору ЦК, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 53, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -
у задоволені позову ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Луганської області, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай) - відмовити.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданний Міловським РВ УМВС України в Луганській області від 03.03.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений15.09.2021 року.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.
Рішення, якщо його не скасовано, наберає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: М.П. Гуцол