Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2021 Справа №607/14696/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Паславської

заінтересованої особи ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою, заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 на строк 6 місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_1 перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що між заявницею ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склались неприязні стосунки через те, що останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя нестерпним, неодноразово був у стані алкогольного сп`яніння, під час якого чинив щодо неї моральний та психологічний тиск, поводив себе агресивно, ображав нецензурними словами в присутності сина. З 2019року вона потерпає від домашнього насильства, у зв`язку з чим неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом, на її прохання переїхати у іншу квартиру, яка належить їм праві спільної власності, та не порушувати правила співжиття не погодився, тому просить видати обмежувальний припис ОСОБА_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не зявилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, заяву підтримують та просять задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні заяви, зазначивши, що конфліктні ситуації виникають із вини заявниці, оскільки вона його провокує, переїжджати у іншу квартиру він не має можливості оскільки дане житло здається квартирантам, крім того він хоче проживати разом із своїм сином.

Дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/12575/19 від 02.09.2019 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 разом з сином залитися проживати у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві приватної власності в рівних частках.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках належить квартира АДРЕСА_2 , згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.05.2021року про поділ майна подружжя.

Як вбачається із постанов Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), зокрема згідно постанови суду від 04.06.2019року у справі №607/13320/19, постанови суду від 15.07.2021року у справі №607/12438/21, постанови суду від 11.08.2021 року у справі №607/14112/21.

Поряд з цим 07.08.2021р. стосовно ОСОБА_1 було винесено терміновий обмежувальний припис у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 та встановлено для ОСОБА_1 трьох денну заборону контактувати з ОСОБА_3 .

Проте, вище вказані судові рішення та заходи обмежувального характеру не вплинули на поведінку ОСОБА_1 .

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши надані докази, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом шостим частини першої статті 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За пунктом дев`ятим частини першої статті 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом один частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

ОСОБА_3 судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 неодноразово, на протязі тривалого проміжку часу відносно неї вчинялося психологічне насильство, яке проявляється в не контрольованій агресії, конфліктах, сварках з використанням нецензурної лексики, через що є ризики заподіяння шкоди здоров`ю та робить життя нестерпним.

Вказані пояснення ОСОБА_3 узгоджуються із дослідженими у справі доказами підтвердженими фактами вчинення фізичного та психологічного насильства ОСОБА_1 згідно постанов Тернопільського міськрайонного суду, відповідно до яких ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року в результаті перегляду справи №756/2072/18.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Левчук проти України" (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають Заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу.

З описаних вище доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 є постраждалою від домашнього насильства, що мало місце по відношенню до неї колишнім чоловіком ОСОБА_1 , тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки ОСОБА_1 та його вплив на заявницю, обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно ОСОБА_1 , навіть в присутності дитини, тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, суд вважає що такі втручання в особисті права ОСОБА_1 , як заборона строком на два місяці перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ,

- є пропорційним, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника, і аж ніяк не обмежить права користування спільним житлом, так як ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , спір щодо житла відсутній.

Також, суд приходить до висновку, що на даному етапі є передчасним та надмірним встановлювати такий захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 як заборона останньому наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким на строк 2(два) місяці заборонити перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти заяви відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Копію рішення суду направити до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік та до виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк