Провадження № 2/643/207/21
22.06.2021 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р.кизи, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мягкого Б.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Ференчук О.В.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2018 по вказаній справі призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті.
Згідно розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 № 01-08/458, на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30.08.2019 № 2294/1ДП/15-19, наказу Московського районного суду м. Харкова № 02-03/99 від 02.09.2019, призначено повторний розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», справу розподілено судді Московського районного суду м. Харкова Крівцову Д.А.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2021 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судові засідання не з`явилась, про місце, час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позову, заяву про розгляд справи за її відсутності, суду не надала.
Оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно договору-зобов`язання укласти договір купівлі-продажу від 05.03.2018, відповідач (продавець) та позивач (покупець) прийняли на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу Квартири, що належить відповідачу на праві власності, в строк до 17:00 год. 31.07.2018. Позивач з метою забезпечення зобов`язання придбати Квартиру передала відповідачу грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США, а відповідач отримала вказані грошові кошти.
В подальшому, згідно рукописних записів на договорі, строк його дії неодноразово продовжувався, востаннє до 02.10.2018.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США. Квартира позивачу не була продана з вини відповідача.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 178269195 від 21.08.2019, власником Квартири є ОСОБА_4 , яка отримала її у власність на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2018.
В постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 міститься висновок, згідно якого оскільки договори купівлі-продажу нерухомості, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана особою відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
В Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 у справі № 756/3706/14-ц також зазначено, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, уклавши договір завдатку, який відповідно до ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 219 ЦК України, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, тому отримана відповідачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в Постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц.
Верховним судом зазначено, що відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 49 150 дол. США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.
Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суди дійшли правильних висновків про те, що сума, яка названа в розписках завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.
Посилання заявника на те, що саме з вини ОСОБА_1 сторони не уклали основний договорів, а тому позивачка за первісним позовом втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.
Суд не вбачає підстав відступати від вказаних вище висновків щодо застосування норм права під час розгляду даної цивільної справи.
Судом з досліджених доказів встановлено, що позивач передала відповідачу в рахунок оплати Квартири за договором купівлі-продажу, який сторони домовились укласти в майбутньому, грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США.
Договір-зобов`язання від 05.03.2018, згідно умов якого вказані грошові кошти були передані, не посвідчений нотаріально.
Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права, вказані грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів вважаються авансом та підлягають поверненню незалежно від того, з вини якої сторони не відбулось укладення договору купівлі-продажу Квартири.
З наведених вище підстав суд не вбачає необхідності надавати оцінки умовам договору-зобов`язання від 05.03.2018, зокрема рукописним доповненням до договору, згідно яких грошові кошти в розмірі 1500,00 визначені завдатком, та з`ясовувати питання, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу Квартири.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача отриманої нею суми авансу.
Станом на день ухвалення рішення Національним банком України встановлено наступний курс гривні до долара США: 1 долар США 27,1935 грн.
Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5800,00 грн., суд керується таким.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем або його представником не надано суду будь-яких доказів наявності витрат на правову допомогу (договорів, рахунків, квитанцій про оплату витрат тощо). Будь-яких заяв щодо намірів подати суду докази наявності витрат на правову допомогу, позивач та його представник до виходу суду в нарадчу кімнату для ухвалення рішення не робили.
Враховуючи наведене, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньої витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Постдам, Німеччина, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , понесені останньою судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.А. Крівцов