Дата документу 13.08.2021
Справа № 2-258/00
Провадження № 2-зз/334/26/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Гребенюк А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, -

встановив:

29.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову по цивільній № 2-263/1996 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку будинку.

В своїй заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту, складеного та посвідченого 23 січня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Велегура Г.К., його брат ОСОБА_2 заповів йому, ОСОБА_1 , усе своє майно.

У зв`язку з чим заявник звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки згідно інформації з Єдиного реєстру, заборони відчуження об`єктів нерухомого майна ухвалою Ленінського районного суду від 09.12.1993 року на спадковий будинок накладено арешт.

З рішення Ленінського районного суду від 06 березня 2006 року вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і визнання права власності на 177/300 частини житлового будинку.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження № 2630749 про арешт будинку/частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого на той час були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Підстава обтяження: ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 09.12.1993 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 1996 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку будинку позовні вимоги позивача були, задоволені. В апеляційному порядку рішення не оскаржувалося.

Постановою президії Запорізького обласного суду від 09.07.1999 року рішення Ленінського районного суду від 16.01.1996 року та від 12.11.1998 року були скасовані, а справа була повернена в той же суд до нового розгляду в іншому складі суддів. Судом справа не розглядалася по суті, ухвалою від 04 липня 2000 року позов залишено без розгляду. Питання про зняття арешту зі спірного будинку не вирішувалося.

В 2006 році ОСОБА_2 знову звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і визнання права власності на 177/300 частини житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі і за ним визнано право власності на 177/300 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але питання про зняття арешту при розгляді цієї справи також не вирішено.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем за заповітом згідно ст. 1235 ЦК України. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 64650069 від 11.05.2021 року стан заповіту чинний.

Оскільки рішення суду було ухвалено на користь брата, то на теперішній час заходи забезпечення позову у вигляді арешту будинку за адресою: АДРЕСА_1 відпали, але заходи щодо скасування арешту не виконанні, у зв`язку з чим заявник не може оформити спадщину, тому змушений звернутися до суду із відповідною заявою.

Заявник у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги.

Згідно ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебували цивільні справи №2-263/1996 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку будинку. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 1996 року по зазначеній справі позовні вимоги позивача були, задоволені. Цивільна справа року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на 4/9 частини будинку, розподіл житлового будинку та визнання порядку користування земельною ділянкою. Рішення у зазначеній справі ухвалено Ленінським районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 1998 року.

Постановою президії Запорізького обласного суду від 09.07.1999 року рішення Ленінського районного суду від 16.01.1996 року та від 12.11.1998 року були скасовані, та справу повернуто в той же суд до нового розгляду в іншому складі суддів. Ухвалою від 04 липня 2000 року позов залишено без розгляду.

В 2006 році ОСОБА_2 знову звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і визнання права власності на 177/300 частини житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі і за ним визнано право власності на 177/300 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем за заповітом. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 64650069 від 11.05.2021 року стан заповіту чинний.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження № 2630749 про арешт будинку/частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження: ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.1993 року. Внесені відомості до державного реєстру обтяжень Запорізьким державним нотаріальним архівом 25.11.2005 року.

З довідки Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.07.2021 року вбачається, що цивільна справа № 2-258/2000 за позовом ОСОБА_6 . ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним, визнання права власності на 4/9 частки будинку, знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

На теперішній час заявник оформлює спадкові права після смерті свого брата ОСОБА_2 . В зв`язку з накладеним арештом ОСОБА_1 не має можливості в повній мірі реалізувати своє право спадкоємця.

Заявник ОСОБА_1 не може реалізувати свої майнові права, що суперечить вимогам ст.319 ЦК України, а тому арешт майна накладений в забезпечення позову повинен бути знятий.

Керуючись ст.158 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Зняти арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.1993 року про забезпечення позову на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та заборону його відчуження, внесені до державного реєстру обтяжень Запорізьким державним нотаріальним архівом 25.11.2005 року, реєстраційний номер обтяження № 2630749.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.