Номер провадження 2/522/4699/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів.

В позовній заяві позивач посилається на неналежне надання відповідачем послуг з відправлення посилки, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 30000 гривень та моральну у розмірі 20000 гривень.

На підтвердження своїх вимог позивачка надала копію паспорту громадянина України, копію експрес-накладної №9875, копію висновку про вартість культурних цінностей, договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, умови надання послуг.

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідач ТОВ «Нова пошта» надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з умовами Договору, ТОВ «Нова пошта», керуючись ст. 633, 634 Цивільного кодексу України, пропонує необмеженому колу осіб отримати послуги з організації перевезення відправлень відповідно до положень цього Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору Експедитор надає Замовнику послуги на умовах Договору та згідно з Умовами надання послуг, затвердженими Експедитором.

Відповідно до вимог п. 3.3 Договору прийняття Експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що шляхом передачі Замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених Договором, Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для організації його перевезення, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Нова пошта», відділення № 15 у м. Одесі, для оформлення та подальшого відправлення вантажу, з описом «Картина», оголошеною вартістю 30 000 грн., до відділення № 1 у м. Ізмаїл Одеської області на ім`я ОСОБА_2 . Після оформлення пересилання, з боку ТОВ «Нова пошта» було складено та надано ОСОБА_1 експрес-накладну №9875.

Зазначений позивачкою в експрес-накладній отримувач ОСОБА_2 відмовилася від отримання відправлення за експрес-накладною №9875, у зв`язку з чим зазначене відправлення повернулося на адресу відправника ОСОБА_1

ОСОБА_1 відмовилася від отримання повернутого відправлення та надала претензію до ТОВ «Нова пошта», в якій зазначила, що під час перевезення вміст пересилання був пошкоджений з вини відповідача ТОВ «Нова пошта», просила виплатити їй вартість пошкодженого пересилання відповідно до висновку про вартість культурних цінностей в сумі 50400 грн.

Відповідач ТОВ «Нова пошта» відмовив ОСОБА_1 у задоволенні претензії з підстав недоведеності вартості вантажу та недоведеності факту пошкодження саме тих картин, які зазначені у висновку про вартість культурних цінностей.

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом до ТОВ «Нова пошта» про захист прав споживачів.

З п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" слідує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд вважає доведеними, достатніми та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що на підтвердження того, що внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків співробітниками ТОВ «Нова пошта», позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Суд вважає, що сам факт пошкодження вмісту пересилання не свідчить про завдання особі моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Тобто, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Проте, належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, підстави для задоволення позову за вимогами ст. 1176 ЦК України відсутні.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів - частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду в сумі 30 000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

30.08.2021