Справа № 487/6602/21
Провадження № 2-о/487/154/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Лагода А.А., вивчивши матеріали заяви, ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: тимчасово виконуючий обов`язків Територіального управління ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_2 , Територіального управління ДБР, розташованого в м. Миколаєві про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення із заявою, в якій просить суд встановити факт обмеження проголошених, гарантованих, невідчужуваних, непорушних, нескасовуваних, невичерпних конституційних прав і свобод громадянина України, які доповнені правами людини, що проголошені і гарантовані йому як людині, яка перебуває під юрисдикцією України в ст. 2, ч. 3 ст. 5 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 6, 13, 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини: факт не визначення слідчого для виконання завдань держави з охорони прав і свобод людини, протидії злочинності.

Як на підставу своєї заяви вказує, що державні службовці державного правоохоронного органу порушили правовий порядок в Україні, проголошений в ч.2 ст.19 Конституції України, не виконав положення і вимоги ч.3 ст.2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Закону України ч.1 ст.214 КПК України, не визначив слідчого для виконання завдання органу виконавчої влади, внаслідок чого відомості з цієї заяви не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не було здійснено дії: повідомлення про підозру, надання обвинувального акту прокурору і в суд; обмежено до повної втрати права на захист судом своїх прав та свобод, проголошених та гарантованих в ст.55, 21-22 Конституції України; не видано передбачені в ст.55-56, 60 КПК України документи про прийняття заяви. Не надали йому ефективні засоби правового захисту у відповідному національному органі, а їх офіційний документ свідчить про неефективність ведення досудового розслідування. У тексті заяви неодноразово зазначається про порушення заінтересованими особами прав заявника.

Заявник зазначає, що органами досудового розслідування було обмежено проголошені, гарантовані, невідчужувані, непорушні, нескасовані, невичерпні конституційні права і свободи громадянина України. Скаржиться на порушення передбачених ст. ст. 3, 8, 9, 19, 21, 22, 40, 55, 64 Конституції України прав.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України встановлюється перелік справ про встановлення факту, які суд розглядає в порядку окремого провадження.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У зв`язку з вищезазначеним вбачається, що заявник просить суд встановити не факти, що мають юридичне значення, натомість має місце спір про право, оскільки заявник вважає, що заінтересованими особами порушено його права та свободи на ефективне ведення досудового розслідування.

Крім того, заявник не навів доказів, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення порушення його прав під час проведення досудового розслідування (в порядку КПК України, КАС України тощо).

Також заявник не зазначив, які саме юридичні наслідки породжує для нього встановлення даного факту, тобто чи залежить виникнення, зміна або припинення яких саме особистих чи майнових його прав чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження по справі.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: тимчасово виконуючий обов`язків Територіального управління ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_2 , Територіального управління ДБР, розташованого в м. Миколаєві про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя А.А. Лагода