Справа № 308/9100/19
У Х В А Л А

09 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Волощук В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатка Гук Ольга Олегівна, на рішення та дії державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, де заінтересованими особами є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальність «Еталон»,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року представниця фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - адвокатка Гук О.О. звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області щодо використання звіту про оцінку майна, де заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ТОВ «Приватна експертна служба» і ТОВ «Еталон».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 жовтня 2019 року скаргу представниці ФОП ОСОБА_2 - адвокатеси Гук О.О. залишено без задоволення.

Ухвалою цього ж суду від 22 листопада 2019 року заяви стягувачів ТОВ «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в даній справі задоволено. Стягнуто зі суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу, відповідно, 4 352,08 грн та 8 520 гривень.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу представниці ФОП ОСОБА_2 - адвокатки Гук О.О. задоволено частково. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 жовтня 2019 року скасовано, а провадження за скаргою закрито на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Водночас роз`яснено ФОП ОСОБА_2 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

17 лютого 2020 року ТОВ «Еталон» звернулося до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі про розподіл судових витрат на правову допомогу. Заява мотивована тим, що під час апеляційного розгляду ТОВ «Еталон» понесло витрати на правову допомогу у розмірі 4 122,50 гривень. Окрім того, під час розгляду скарги в суді першої інстанції ТОВ «Еталон» також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 352,08 гривень. Ураховуючи викладене, ТОВ «Еталон» просило суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь загальну суму витрат на правову допомогу в розмірі 8 474,58 гривень.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі про розподіл судових витрат на правову допомогу. Заяву обґрунтував тим, що внаслідок подання ФОП ОСОБА_2 скарги до суду з порушенням юрисдикції, а також апеляційної скарги, він поніс загалом витрати на правову допомогу у розмірі 18 520 грн, які просив стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у задоволенні заяв ТОВ «Еталон» та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат на правову допомогу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року зазначену ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року скасовано, а справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив, що судом другої інстанції помилково застосовано у даному випадку положення ст. 452 ЦПК України, оскільки застосуванню підлягали приписи ст. 142 ЦПК України.

У судовому засіданні представники заінтересованих осіб ТОВ «Еталон» і ОСОБА_1 , відповідно, адвокати Роля І.І. та Козакова М.В. зазначені вище заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу підтримали з підстав наведених у них.

ОСОБА_2 , його представниця-адвокатеса Гук О.О. у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяв.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників заінтересованих осіб ТОВ «Еталон» та ОСОБА_1 , відповідно, адвокатів Ролі І.І. і Козакової М.В., перевіривши доводи заяв та матеріали справи, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 ч. 1, частин 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У цьому випадку суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів із дня постановлення, зокрема ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник унаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, наприклад: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана); подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин; заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже, системне тлумачення наведених положень закону дають підстави вважати про те, що необґрунтовані дії, у даному випадку скаржника ОСОБА_2 , як підстава для компенсації здійснених заінтересованими особами витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України повинні передбачати наявність свідомих недобросовісних дій ОСОБА_2 , які б давали змогу стверджувати про зловживання ним своїми процесуальними правами.

На переконання апеляційного суду, що у цій справі саме по собі подання ОСОБА_2 до місцевого суду скарги в порядку, регламентованому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, хоч і не в тому судочинстві, а також подання ним апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду, не може свідчити про необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) його дії, які б були підставою для компенсації судових витрат, оскільки це є правом ОСОБА_2 , передбаченим ст. 447 ЦПК України, та звернення до суду зі скаргою є суб`єктивним правом ОСОБА_2 , доступ до якого йому є гарантованим, зокрема, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Водночас судом апеляційної інстанції провадження у даній справі було закрито не з підстав необґрунтованості скарги ОСОБА_2 , а з підстав неможливості її розгляду в порядку цивільного судочинства з одночасним роз`ясненням скаржнику права звернутися в порядку адміністративного судочинства

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат, у даному випадку зацікавлені особи, мають довести, які саме необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) дії скаржника були ним здійсненні при звернені до суду, під час розгляду справи та в чому вони виражені, а саме: чи діяв він недобросовісно і пред`явив необґрунтовану скаргу; чи систематично протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний скаржник мав на меті протиправну мету - ущемлення прав й інтересів зацікавлених осіб; чи були його дії умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується тощо.

Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18, які, згідно з приписами вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, апеляційний суд ураховує при виборі і застосуванні норм права до даних спірних правовідносин.

На переконання апеляційного суду, саме по собі невиконання ОСОБА_2 тривалий час добровільно судового рішення, яке набрало законної сили, також не свідчить про його необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) дії в даній справі або ж зловживання процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що є відсутні підстави для визнання дій скаржника необґрунтованими (неправомірними, недобросовісними) або ж зловживання ним процесуальними правами внаслідок використання ОСОБА_2 свого права на звернення до суду зі скаргою, оскарження судового рішення в апеляційному порядку, яке йому гарантоване, зокрема ст. 17, пунктом 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, що не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та ці його дії не можуть уважатися необґрунтованими, недобросовісними й тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені заінтересованими особами судові витрати на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, апеляційний суд уважає, що заяви ТОВ «Еталон» та ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки заявниками не доведено своїх вимог про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 на свою користь понесених судових витрат на правову допомогу.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, у задоволенні заяв про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись статтями 141, 142, 270, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді