КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/3268/2021 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступниками якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Інвест Кредо» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 94 446 887,89 грн., що складається із: суми основної заборгованості у розмірі 44 641 533,85 грн. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30 946 355,23 грн. за кредитним договором № 656-Ф від 18.08.2006 року; суми основної заборгованості у розмірі 2 920 146,55 грн. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2 113 058,38 грн. за кредитним договором № 434-Ф від 27.10.2005 року; суми основної заборгованості у розмірі 7 275 482 грн. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5 110 581,79 грн. за кредитним договором № 501-Ф від 23.01.2006 року; суми основної заборгованості у розмірі 835 295,25 грн. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 604 434,84 грн. за кредитним договором № 506-Ф від 27.01.2006 року.

В обґрунтування позову Банк вказував, що відповідно до умов укладених між позивачем та відповідачем кредитних договорів, відповідачка ОСОБА_1 зобов`язувалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконувала, в наслідок чого у неї утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з урахуванням нарахованих відсотків.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2014 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2018 року за заявою відповідачки ОСОБА_1 , вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачем 09.11.2018 року подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 17 675 919,40 грн., яка складається: із заборгованості за кредитним договором №434-Ф від 27.10.2005р. у розмірі 4 701 026,63 грн., у тому числі тіло кредиту - 2 920 146,55 грн., проценти - 1 780 880,08 грн.; заборгованості за кредитним договором №501-Ф від 23.01.2006р. у розмірі 11 622 767,01 грн., у тому числі тіло кредиту - 7 275 482,00 грн., проценти - 4 347 285,01 грн.; заборгованості за кредитним договором №506-Ф від 27.01.2006р. у розмірі 1 352 125,76 грн., у тому числі тіло кредиту - 835 295,25 грн., проценти - 516 830,51 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 17 675 919 грн. 40 копійок, яка складається з заборгованості за кредитним договором № 434-Ф від 27.10.2005р. у розмірі 4 701 026,63 грн., у тому числі тіло кредиту - 2 920 146,55 грн., проценти - 1 780 880,08 грн.; заборгованості за кредитним договором № 501-Ф від 23.01.2006р. у розмірі 11 622 767,01 грн., у тому числі тіло кредиту - 7 275 482,00 грн., проценти - 4 347 285,01 грн.; заборгованості за кредитним договором № 506-Ф від 27.01.2006р. у розмірі 1 352 125,76 грн., у тому числі тіло кредиту - 835 295,25 грн., проценти - 516 830,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову в повному обсязі.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5161 грн. 50 коп.

В поданому відзиві АТ «Дельта Банк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідачки підтримали повністю апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник третьої особи ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник ТОВ «Інвест -Кредо» проти апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В подальшому в судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 02 вересня 2021 року, відповідачка ОСОБА_1 , представник ТОВ «Вердикт Капітал» та третя особа не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження в даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залучено до участі у розгляді даної справи правонаступника АТ «Дельта Банк» - ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» за кредитними договорами №434-Ф від 27 жовтня 2005 року та №506 - Ф від 27 січня 2006 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №501-Ф від 23 січня 2006 р. ТОВ «Вердикт - Капітал».

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення ТОВ«Вердикт - Капітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відмовлено.

Протокольною ухвалою апеляційного суду від 17.09.20 р. ОСОБА_2 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.

Постановою Верховного Суду України від 29 червня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на протокольну ухвалу Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року про залучення до участі у розгляді даної справи правонаступника АТ «Дельта Банк» - ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» за кредитними договорами №434-Ф від 27 жовтня 2005 року та №506 - Ф від 27 січня 2006 року - залишені без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, що 27.10.2005 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №434-Ф, відповідно до умов якого, ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» надав відповідачці кредит у вигляді мультивалютної кредитної лінії у доларах США з лімітом заборгованості 40 000,00 доларів США на строк користування до 26.10.2006 року, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 14,00% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки передбачені договором.

Також, за вказаним договором від 27.10.2005 року, між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 від 09.11.2005 року, додатковий договір № 2 від 27.12.2005 року, додатковий договір № 3 від 10.02.2006 року, додатковий договір № 4 від 16.02.2006 року, додатковий договір №5 від 10.04.2006 року, додатковий договір № 6 від 28.04.2006 року, додатковий договір № 7 від 03.05.2006 року, додатковий договір № 8 від 31.05.2006 року, додатковий договір № 9 від 18.09.2006 року, додатковий договір № 10 від 05.09.2006 року, додатковий договір № 11 від 25.10.2006 року, додатковий договір № 12 від 05.02.2007 року та додатковий договір № 13 від 28.09.2007 року, відповідно до умов яких, відповідачці було надано кредит у розмірі 579 000,00 доларів США та 2 920 146,55 грн. зі зміною відсоткової ставки та кінцевим терміном повернення заборгованості 26.10.2012 року.

Судом також встановлено, що 23.01.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 501-Ф, відповідно до умов якого, ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» надав відповідачці кредит у вигляді мультивалютної кредитної лінії у доларах США з лімітом заборгованості 35 000,00 доларів США на строк користування до 22.01.2007 року, а відповідач ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язувалась повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 15,00% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки передбачені договором.

За вказаним кредитним договором від 23.01.2006 року, між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 від 27.01.2006 року, додатковий договір № 2 від 06.02.2006 року, додатковий договір № 3 від 10.04.2006 року, додатковий договір № 4 від 28.04.2006 року, додатковий договір № 5 від 03.05.2006 року, додатковий договір № 6 від 23.06.2006 року, додатковий договір № 8 від 22.01.2007 року, додатковий договір № 9 від 06.02.2007 року, додатковий договір № 10 від 20.02.2007 року, додатковий договір № 11 від 28.09.2007 року, додатковий договір № 12 від 18.12.2008 року, додатковий договір № 13 від 12.02.2009 року та додатковий договір № 14 від 23.07.2010 року, відповідно до умов яких, відповідачу було надано кредит у розмірі 1 400 000,00 доларів США та 14 338 568,47 грн. зі зміною відсоткової ставки та кінцевим терміном повернення заборгованості 22.11.2012 року.

Судом також встановлено, що 27.01.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 506-Ф, відповідно до умов якого, ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» надав відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у доларах США з лімітом заборгованості 180 000 доларів США на строк користування до 26.01.2007 року, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 15,00% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки передбачені договором.

За умовами даного кредитного договору від 27.01.2006 року, між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 від 06.02.2006 року, додатковий договір № 2/1 від 10.04.2006 року, додатковий договір № 3 від 28.04.2006 року, додатковий договір № 4 від 03.05.2006 року, додатковий договір № 5 від 31.05.2006 року, додатковий договір № 6 від 05.09.2006 року, додатковий договір № 7 від 22.01.2007 року, додатковий договір № 8 від 05.02.2007 року та додатковий договір № 9 від 28.09.2007 року, відповідно до умов яких, відповідачу було надано кредит у розмірі 180 000 доларів США з зміною відсоткової ставки та кінцевим терміном повернення заборгованості 22.11.2012 року.

Зазначені кредитні договори та додаткові договори до них не визнані у встановленому законом порядку недійсними і є чинними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» виконав свої зобов`язання в повному обсязі - за кредитним договором № 434-Ф від 27.10.2005 року відповідно до умов договору з усіма змінами та доповненнями здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 579 000 доларів США та 2 920 146,55 грн.; за кредитним договором № 501-Ф від 23.01.2006 року відповідно до умов договору з усіма змінами та доповненнями здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 1 400 000 доларів США та 14 338 568,47 грн. до 22 листопада 2012 року; за кредитним договором № 506-Ф від 27.01.2006 року відповідно до умов договору з усіма змінами та доповненнями здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 180 000 доларів США.

З матеріалів справи також слідує, і дана обставина була встановлена судом, що АТ "Дельта Банк" набуло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу права вимоги №1 від 18.06.2013 року, укладеного між ПАТ "Омега Банк" та АТ "Дельта Банк", посвідченого ПН МКНО Шевченко Д.Г. за реєстровим №1358.

У Статуті ПАТ "Омега Банк" зазначено, що ПАТ "Омега Банк" є правонаступником усіх прав та обов`язків низки акціонерних товариств, зокрема і ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», з яким ОСОБА_1 було укладено кредитні договори №434-Ф від 27.10.2005 року, №501-Ф від 23.01.2006 року та №506-Ф від 27.01.2006 року.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене та те, що відповідача було повідомлено про передачу ПАТ «Омега Банк» позивачу ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, що підтверджується відповідними листами, позивач набув право вимоги за кредитними договорами № 434-Ф від 27.10.2005 року, № 501-Ф від 23.01.2006 року та № 506-Ф від 27.01.2006 року.

Судом встановлено, що позичальник, відповідачка по справі, скористалась кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитними договорами та додатковими договорами належним чином не виконувала, про що попереджалася кредитором, що підтверджується вимогами про дострокове погашення кредиту, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до виписок із особових рахунків відповідачки та довідок-розрахунків по кожному із вказаних кредитних договорів, наданих позивачем та перевірених судом, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитними договорами становить:

- за кредитним договором № 434-Ф від 27.10.2005 року становить 4 701 026,63 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 2 920 146,55 грн. та процентів у сумі 1 780 880,08 грн.;

- за кредитним договором № 501-Ф від 23.01.2006 року становить 11 622 767,01 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 275 482,00 грн. та процентів у сумі 4 347 285,01 грн.;

- за кредитним договором № 506-Ф від 27.01.2006 року становить 1 352 125,76 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 835 295,25 грн. та процентів у сумі 516 830,51 грн.

Зазначені розрахунки заборгованості сумнівів у колегії суддів не викликають, оскільки підтверджується матеріалами справи й стороною відповідача не спростовані.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 вказувала, що право вимоги за вказаними кредитними договорами має лише ОСОБА_2 , яка має оригінали спірних кредитних договорів.

Разом з тим, з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені у справі, мають преюдиційне значення у цій справі

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 354/397/17 від 5 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення у справі правонаступника АТ «Дельта Банк» - ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні такого клопотання, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 18 червня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим номером 1358. Відповідно дані про нового іпотекодержателя були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

02 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Актив-Гарант» укладено договір про відступлення прав вимоги належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 , того ж дня ТОВ «ФК «Актив-Гарант»» відступило це право вимоги ОСОБА_2 . Відомості про набуття нею прав іпотекодавця за оспорюваним іпотечним договором від 27 лютого 2007 року № 506-Ф/434-Ф/ІП-2 відсутні. 02 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за реєстровим номером 867.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 травня 2017 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 02 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант». Зобов`язано товариство повернути на користь банку оригінали кредитних та додаткових договорів. ОСОБА_1 була третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також оскаржувала судові рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 29 червня 2021 року у даній справі, відсутність в АТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» оригіналів кредитних договорів не є підставою для припинення у них права вимоги до ОСОБА_1 . Крім того, ТОВ «ФК «Актив-Гарант» не виконало судове рішення у справі № 910/15244/16, на виконання якого було видано три накази від 07 березня 2017 року, відповідно до яких 29 червня 2017 року державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва відкрив виконавчі провадження № 54190422 та № 54190471 щодо повернення оригіналів кредитних договорів. Виконавче провадження № 54190422 завершене 21 червня 2019 року, виконавче провадження № 54190471 завершене 11 лютого 2019 року на підставі пункту 11 частини першої статті 39 та частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки недійсний правочин є недійсним з моменту його укладення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, укладені у подальшому договори також не мають юридичних наслідків для сторін. При цьому вони не підлягають додатково визнанню недійсними.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 є кредитором ОСОБА_1 та правонаступником АТ «Дельта Банк», права вимоги якого як первісного кредитора відповідно до статей 216, 236 ЦК України станом на 02 липня 2014 року не припинялися.

Оскільки договір про відступлення права вимоги, укладений 02 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Актив-Гарант», є недійсним з моменту його вчинення, то він відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому посилання відповідачки ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 має право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки відповідне право вимоги було у АТ «Дельта Банк».

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед кредитором, який останньою ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належними та достовірним доказами не спростований.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані банком докази про заборгованість відповідачки перед банком не можуть бути належними та достовірними доказами, які б дійсно підтверджували надання відповідачці кредиту та факт її заборгованості перед банком, не можуть бути прийняті до уваги.

Звертаючись з даним позовом, у якості доказів про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, останнім було надано розрахунок заборгованості та виписки з особових рахунків, які є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є належними, достовірним доказом наявності заборгованості у ОСОБА_1 перед кредиторами.

У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18 зроблено висновок про те, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі - відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. При цьому, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Стороною відповідача не було надано належних та достовірних доказів на спростовування розміру заборгованості за кредитними договорами.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечується факт підписання кредитних договорів, які є предметом позову, в установленому Законом порядку вказані договори недійсними не визнавались, і є чинними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суді не спростовують та не впливають на правильність постановлення судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 09 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: