Єдиний унікальний номер 725/3960/21
Номер провадження 2/725/691/21
13.09.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Томко І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька,-
У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що у період з 14.03.2018 року по 18.05.2021 року вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , яка на даний час проживає разом із нею.
Вказувала, що згідно довідки №97 від 11.05.2021 року виданої КПП «Центр Промінь здоров`я», їх донька ОСОБА_3 часто хворіє на ГРВІ та лікарем рекомендовано морський курорт. В зв`язку з чим на період з 01.08.2021 року по 31.12.2021 року вона разом з дитиною бажає виїхати за межі України до Республіки Італія, де на даний час проживає та працює бабуся доньки ОСОБА_3 . Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже вона матиме можливість оздоровити доньку у морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку.
Зазначала, що спочатку відповідач не заперечував про виїзд їх дитини в її супроводі до Республіки Італія строком на 21 день до бабусі, на підставі чого нею були замовлені білети на 03.08.2021 року, а також білети на 21.08.2021 року для повернення додому.
Однак, згодом відповідач ОСОБА_2 почав вимагати за надання дозволу виїзду за кордон гроші. На сьогоднішній день відповідач дозволу на виїзд дитини за межі України не надав. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить та зовсім не бажає спілкуватися, на телефоні дзвінки не відповідає.
Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька малолітньої доньки ОСОБА_3 , шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному і гармонійному розвитку та оздоровлення їх доньки.
Крім того вказувала, що 14.06.2021 року її представником було скеровано лист відповідачу ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон та досудове врегулювання спору. В даному листі представник просив протягом трьох днів з моменту отримання листа повідомити про своє рішення про згоду надати дозвіл на виїзд дитини, однак в день отримання відповідачем заяви, а саме 19.06.2021 року, на мобільний телефон представника надійшла відповідь відповідача про відмову надати дозвіл на виїзд за кордон їх доньки в супроводі матері.
У зв`язку з тим, що виїзд доньки за кордон сприятиме її оздоровленню, а відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини за межі України й відповідно таку свою відмову не обґрунтовує, діючи виключно в інтересах дитини, просила суд позов задовольнити та надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі України до Республіки Італія, без згоди і супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 на період часу з 01.08.2021 року до 31.12.2021 року, а також стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу та судовий збір.
Від представника позивачки через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила про їх задоволення, проти винесення у справі заочного рішення не заперечує. Також просила розгляд справи провести у її відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті суду, причину своєї неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення у справі просив врахувати інтереси дитини.Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося бз технічної фіксації.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
З матеріалів справи убачається, що у період з 14.03.2018 року по 18.05.2021 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано 18 травня 2021 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області (а.с. 6-7).
У період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).
При цьому, як убачається із копії свідоцтва про народження дитини, яка містяться в матеріалах справи, її батьками вказано відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).
На даний час дитина проживає разом із позивачем та знаходяться на її утриманні.
Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач без будь-яких поважних причин не надає їй у добровільному порядку згоди на виїзд доньки за кордон на відпочинок разом із нею, а тому просила позов задовольнити.
При цьому в ході розгляду справи встановлено, що дійсно, відповідач ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без його супроводу як батька дитини. При цьому, на виклики до суду не з`явився та доказів на спростування вказаного суду не надав.
Зокрема, частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.
У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Також слід зазначити, що згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками.
Відповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діючи в інтересах дитини, просить надати їй дозвіл на виїзд малолітньої доньки за межі України без письмової згоди та без супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , який в свою чергу відмовляється від надання такої згоди у добровільному порядку та позивач позбавлена можливості отримати таку згоду в позасудовому порядку.
При цьому, як установлено судом, дитина потребує відпочинку та оздоровлення, виїзд її за кордон до Республіки Італія на період з 01 серпня по 31 грудня 2021 року не є таким терміном, що може суперечити інтересам дитини та порушувати права відповідача на спілкування з дитиною та на участь у його вихованні й відповідно позбавить його права на участь у вихованні та спілкуванні з сином.
Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування джерела небезпеки для дитини під час подорожі до країни Італії, а також доказів того, що такий відпочинок дитини суперечитиме його інтересам, а тривалість перебування дитини за кордоном може порушувати його права на спілкування з донькою. До того ж, позивачем доведено факт того, що вона має намір виїхати до Італії з дитиною саме на відпочинок, а не на постійне місце проживання, зокрема цей факт підтверджується копіями попередньо придбаними авіаквитками із замовленням зворотного рейсу.
При цьому, факт відсутності добровільної згоди відповідача на виїзд дитини підтверджується наданими ми позивачем доказами та не спростовано відповідачем.
За таких обставин, суд ураховуючи вищевикладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи, те що відмова відповідача є безпідставною і такою, що порушує права дитини на всебічний розвиток та право на відпочинок, оздоровлення, а також те, що судом не встановлено обставин, які б обмежували право на виїзд за кордон малолітньої ОСОБА_3 , вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Так, положеннями ЦПК України визначено види судових витрат.
Зокрема, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 був адвокат Глинська І.П., яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 11 червня 2021 року.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачкою було подано розрахунок витрат з детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 7000,00 грн., акт виконаних робіт на вищевказану суму, та відповідну квитанцію про оплату послуг на цю суму. Усі вищевказані витрати були пов`язані із розглядом саме цієї справи.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону ).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Крім того, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
За таких обставин, суд приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню згідно розміру підтверджених позивачем відповідними доказами витрат, а саме на суму 7000,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст. 1, 2, 4, 6, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 15-16, 313 ЦК України, ст. ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька -задовольнити.
Надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Республіки Італія на відпочинок та оздоровлення, на період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало