КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/13817/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7215/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

07 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гурез Іванни Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко Світлани Тарасівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу, зобов`язання вчинити реєстраційні дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С ТА Н О В И В :

В суді першої інстанції перебуває цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко С.Т., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу, зобов`язання вчинити реєстраційні дії, третя особа ОСОБА_5 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. про усунення перешкод в користуванні власністю.

У березні 2021 року позивач ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову в якій зазначила, що наразі вчиняються дії спрямовані на ускладнення та унеможливлення повернення оспорюваного майна позивачеві, оскільки в мережі інтернет можна знайти оголошення про продаж земельних ділянок.

У зв`язку із викладеним, просила суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) до завершення розгляду даної справи.

Встановити заборону будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) до завершення розгляду даної справи.

Накласти заборону на виселення ОСОБА_3 та проживаючих з нею осіб з садового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 до завершення розгляду даної справи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності.

Заборонено будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності.

Заборонено виселення ОСОБА_3 та проживаючих з нею осіб з садового будинку АДРЕСА_3 до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 31 березня 2021 року Гурез І.О. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки заборона виселення ОСОБА_3 , проживаючих з нею осіб з садового будинку не є вимогами позовної заяви, тому на думку скаржника, судом першої інстанції не враховано вимоги щодо співмірності заходів забезпечення позову та позовними вимогами, а також відсутні докази, що вжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того, зазначила, що ОСОБА_2 не було залучено до справи та не викликано до суду для розгляду заяви про забезпечення позову. Вказує, що ОСОБА_2 не знав про наявність спору щодо його майна.

03 червня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 в якій позивач просила залишити без змін ухвалу суду, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що неодноразовий перепродаж вказаної спірної ділянки підтверджує той факт, що дійсно існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, внаслідок ухвалення якого майно - земельні ділянки, підлягатимуть поверненню Позивачу (недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю), адже не виключається можливість й подальшого відчуження таких ділянок.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява містить обґрунтовані доводи щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як зазначено уроз`ясненняхпостанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 цієї Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Забезпечуючи позов шляхом заборони виселення ОСОБА_3 та проживаючих з нею осіб з садового будинку АДРЕСА_3 суд першої інстанції не врахував вимоги щодо співмірності обраних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогами про вселення/виселення з садового будинку АДРЕСА_3 сторони до суду не зверталися, питання щодо проживання або користування вказаним садовим будинком не є предметом даного позову. Крім того, судом встановлено, що власником садового будинку АДРЕСА_3 , є ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що є предметом заяви про забезпечення позову, з 28 жовтня 2020 року належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , який на момент постановлення ухвали суду до участі у розгляді даної справи залучений не був.

Факт належності спірної земельної ділянки ОСОБА_2 сторонами в апеляційному суді не заперечувався.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги пред`явлено до відповідачів ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко С.Т. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В., тому забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на майно, яке на праві власності належить не відповідачу, а особі, яка не залучена до розгляду справи під час постановлення оскаржуваної ухвали , судом порушено положення статті 150 ЦПК України.

Враховуючи, що арешт (заборона відчуження) може бути накладено на майно відповідача, а не іншої особи, до якої позовні вимоги не заявлено, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 відсутні, оскільки власником нерухомого майна, що є предметом розгляду в даній справі є ОСОБА_2 , який на момент постановлення ухвали від 26 березня 2021 року не був відповідачем та якого не залучено до розгляду вказаної справи.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони виселення та заборони відчуження на майно особи, яка не залучена до розгляду у справі, а тому вказана ухвала, в силу вимог п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній частині.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях, а факт того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, постановленого за наслідками розгляду його позову, має бути доведеним належними, допустимими та достовірними доказами.

Щодо заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності, колегія суддів вважає вказану ухвалу від 26 березня 2021 року в цій частині залишити без змін, з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим №:75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) належить ОСОБА_4 .

Із апеляційної скарги вбачається, що адвокат Гурез І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила скасувати оскаржувану ухвалу повністю, проте в судовому засіданні зазначила, що не представляє інтереси ОСОБА_4

ОСОБА_4 до апеляційного суду не з`явився, із апеляційною скаргою не звертався, документів на представництво своїх інтересів адвокатом Гурез І.О. не надав, також не було подано і заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 , як і не було подано інших заяв чи заперечень, отже колегія суддів вважає, що ухвала суду про забезпечення позову в частині заборони відчуження та державної реєстрації змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) підлягає залишенню без змін.

Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) та заборони виселення ОСОБА_3 та проживаючих з нею осіб з садового будинку АДРЕСА_3 до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 заявив, що ордер КС № 792224 не відповідає вимогам положення про ордер, оскільки в ньому не зазначено номер договору та дату його складання, на підставі якого видано вказаний ордер, а тому вважав, що адвокат Гурез І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 не має право представляти його інтереси та подавати апеляційну скаргу, у зв`язку із чим просив закрити провадження у справі, проте колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 7 грудня 2012 року № 36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи на представництво інтересів ОСОБА_2 та підписання апеляційної скарги адвокат Гурез І.О. надала оригінал ордера КС № 792224 (а.с. 77) та копію договору №30Т про надання правової допомоги від 13 листопада 2020 року, де міститься підписи адвоката Гурез І.О. та ОСОБА_2 (а.с 74).

Отже, належних та достатніх доказів недійсності вказаного договору представником позивача не надано, тому підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуГурез Іванни Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року в частині забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та державну реєстрацію змін до відомостей про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим №:75:670:0092, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності та заборони виселення ОСОБА_3 та проживаючих з нею осіб з садового будинку АДРЕСА_3 до завершення розгляду даної справи та набуття рішення чинності скасувати, прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді