УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2869/19

Провадження № 2/638/1011/21

15.09.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

з участю позивача ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, провадження по якій відкрито ухвалою суду від 20.03.2019 року.

У матеріалах справи знаходиться зустрічний позов відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про зміну правовідношення шляхом припинення зобов`язань. Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що влітку 2016 року на прохання позикодавця вона позичила у подружжя ОСОБА_5 гроші у сумі 20000 доларів США під 1 % на місяць за користування коштами строком до кінця 2017 року. Вкінці 2017 року ОСОБА_1 запропонував позивачу залишити вказану суму на тих самих умовах позики, сума зобов`язання за новою розпискою була збільшена та становила 23300 доларів США. Вкінці грудня 2017 року подружжя ОСОБА_5 звернулося до позивача з проханням розділити суму 23300 доларів США на дві розписки, відповідно до змісту яких змінилася дата повернення позики, інші умови договору позики залишилися незмінними. Датами складання нових розписок, написаних вкінці грудня 2018 року, було вказано дату 20.11.2017 року. Вказане підтверджує те, що зобов`язання за однією розпискою оновилося новими двома розписками. Тобто, відбулася заміна попереднього зобов`язання новим, в якому змінено строк його виконання. Належним способом захисту є зміна правовідношення шляхом встановлення зобов`язання на умовах встановлених двома розписками загальною сумою зобов`язання (предметом) 23300 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, надавши до суду клопотання про перенесення судового засідання, обґрунтоване неможливістю бути присутньою через складні сімейні обставини.

Надаючи оцінку заявленому клопотанню сторони відповідача, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, участь у засіданні є правом, а не обов`язком сторони, позиція відповідача викладена в письмових заявах по суті справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, адже справа у провадженні суду знаходиться з 28.02.2019 року, та станом на 15.09.2021 року ще навіть не проведено підготовче судове засідання, а тому суд вважає такі дії відповідача зловживанням своїми процесуальними правами, та приходить до висновку про можливість проводити розгляд справи без її участі.

Позивач ОСОБА_1 , представника позивача та представник третьої особи -Єлісєєв М. І. в судовому засідання заперечували проти прийняття зустрічного позову ОСОБА_3 , просили суд відмовити у його прийнятті.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, суд приходить до наступного висновку.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

В силу частини 2 статті 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову.

Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору за позовом ОСОБА_1 є стягнення суми боргу за договором позики, предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 є зміна правовідношення шляхом припинення зобов`язань.

Суд вважає, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд вищезазначених позовів є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, а також обставин, які підлягають доказуванню, а тому їх спільний розгляд може призвести до невиправданого затягування розгляду справи.

Також суд наголошує, що повернення зустрічного позову не обмежує право відповідача звернутись до суду з позовною заявою на загальних підставах.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.193, 260, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про зміну правовідношення шляхом припинення зобов`язань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 15.09.2021 року.

Головуючий: