Справа № 310/5074/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

за участю представника позивача Кузнєцової М.І.

за участю відповідача Корпань Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердянська в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 003,74 гривні, суд-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 003,74 гривні .

Позов мотивовано тим, що 17.08.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було укладено заяву-договір 2018/І_С/187-001029 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ Укргазбанк , на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту. Відповідно до заяви-договору від 17.08.2018 року відповідачу надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 17.08.2018 року по 16.08.2019 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних.

Своїми підписами в заяві-договорі сторони підтвердили досягнення всіх істотних умов для даного виду договорів. Відповідач активно користувався грошовими коштами, що знаходились на його рахунку, проте зворотних надходжень від відповідача не вистачало для покриття його витрат.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування в сумі 26003,74 коп., з яких:

- 11318 грн 52 коп. - заборгованість по кредиту (поточна);

- 10094 грн 47 коп. - заборгованість по кредиту (прострочена);

- 597 грн 08 коп. - заборгованість по процентах (поточна);

- 3993 грн 67 коп. - заборгованість по процентах (прострочена).

Представник позивача за доручення ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, не заперечує, що дійство отримав кредитні кошти у позивача, однак на той час він працював і з його заробітної плати автоматично списувались кошти на погашення кредиту, тому вважає суму заборгованості великою, з якою він не згоден.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 17.08.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №2018/І_С/187- 001029 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк» , на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту.

Відповідно до цієї заяви-договору у розділі Паспорт споживчого кредиту відповідачу було надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 17.08.2018 року по 16.08.2019 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних. (а.с. 27).

Таким чином відповідач був повідомлений про умови кредитування та узгодив саме ті умови, про які вважав узгодженими банк.

За укладеним договором банк виконав свої зобов`язання та передав кредитні кошти позичальнику, який у свою чергу не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань та не повернув їх та проценти за користування кредитними коштами.

В підтвердження укладання договору Банком надано копію заяви-договору №2018/І_С/187- 001029 від 17 серпня 2018 року з підписом клієнта ОСОБА_1 (а.с. 27)

За змістом статей 77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 12, частини 1 статті 81, статті 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредитних коштів; строк, на який одержано кредитні кошти; варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи відповідача ОСОБА_1 , при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його. Таким чином, при підписанні кредитного договору ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним. Доказів того, що договір кредиту оспорювався відповідачем матеріали справи не містять.

Таким чином позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів наявність договірних відносин із відповідачем та передачу йому грошових коштів на умовах, погоджених з останнім, та наявність заборгованості за договором кредиту. Однак відповідач, на якого покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, надати докази того, що кредитні кошти повернуті позикодавцю або спростувати суми боргу, заявленого позивачем, не надав під час розгляду справи жодних доказів в спростування позовних вимог.

Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами з видачею кредитних коштів ОСОБА_1 суд вважає належними та допустимими.

Так, згідно наданого Банком до позовної заяви розрахунку ОСОБА_1 станом на 23.03.2020 року виникла заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування за тілом кредиту у загальному розмірі 26003,74 гривень ( 11318,52 грн. - поточна заборгованість по кредиту, 10094,47 грн - прострочена заборгованість по кредиту, 597,08 грн - поточна заборгованість по процентах, 3993,67 грн - прострочена заборгованість по процентах) (а.с. 28-29) З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 21413 грн.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представником позивача наданий розрахунок заборгованості за договором від 17.08.2018 року станом на 16.08.2019 року, відповідно до якого поточна заборгованість по кредиту складає 17848,96 грн, прострочена заборгованість по кредиту складає 3428,34 грн, а всього на загальну суму 21277,30 грн.

Отримання коштів відповідачем та їх використання підтверджено випискою із його особового рахунку. (а.с. 30-31)

Наданий розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано жодним належним та допустимим доказом.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує, що він отримував кредит та користувався кредитом. При цьому відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню в розмірі 21277,30 грн. відповідно до наданого суду розрахунку.

Також Банк просить стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 23.03.2020 року, а саме: 597,08 грн - поточна заборгованість по процентах, 3993,67 грн - прострочена заборгованість по процентах, а всього на загальну суму 4590,75 грн. (а.с. 28-29)

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

Строк дії договору встановлено до 16.08.2019 року. (а.с. 27)

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом лише до 16 серпня 2019 року, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії договору. Подальше нарахування процентів є безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій Банку з приводу нарахування відповідачу заборгованості за користування кредитом поза межами строку дії договору, тобто після 16.08.2020 року.

За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами процентної ставки за період з 17.08.2018 року по 16.08.2019 року, що згідно розрахунку заборгованості становить 574,84 грн.

Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Банку слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2018/І_С/187-001029 за тілом кредиту у розмірі 21277,30 грн. та за відсотками за користування кредитом у розмірі 574, 84 грн.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2102 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1766,41 грн (21852,14 х 2102 : 26003,74 = 1766,41).

Керуючись ст.ст.525, 526, 610,611 625,629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,10,12,19,81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПО НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», що знаходиться за адресою: 03087, м.Київ, вул.Єреванська, буд.1, , заборгованість за кредитним договором в розмірі 21277 (двадцять одна тисяча двісті сімдесят сім ) гривень 30 копійок, що складається з заборгованостей: 17848,96 грн поточна заборгованість за кредитом ; 3428,34 грн прострочена заборгованість за кредитом, 574,84 поточна заборгованість по відсоткам за період з 17.08.2018 року по 16.08.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПО НОМЕР_1 , паспорт серія , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», що знаходиться за адресою: 03087, м.Київ, вул.Єреванська, буд.1, , судовий збір у сумі 1766 (одна тисяча сімсот сімдесят шість) гривень 41 копійку.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 вересня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова