Справа № 266/3092/21
Провадженя№ 2/266/878/21

07 вересня 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря судових засідань Воропаєвої О.Є., представника позивача ОСОБА_1 розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регрессу, -
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про відшкодування збитків у порядку регресу, в якій просив стягнути з Відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2968,27 грн. та судові витрати: судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8644,50 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правої відповідальності власників наземного транспорту № 172311172 від 26.08.2019, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Toyota» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_2 » (Новий кредитор) укладено Договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі по тексту - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. У тому числі Новий кредитор отримала право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №172311172 від 11.07.2019. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги стягнення з винної особи суми боргу в порядку регресу.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.
Ухвалу суду від 08.07.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.42). Відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
У визначений строк Відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник позивача Самойленко П.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином замовною кореспонденціє про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, дійшов висновку про таке.
Згідно ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини 2 статті 1187 ЦК). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Відповідно до статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом встановлено, що між ПАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правої відповідальності власників наземного транспорту, Поліс №172311172, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого ТЗ, а саме автомобілю Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17-18,19). З полісу вбачається, що він укладений ОСОБА_4 на пільгових умовах як пенсіонер відповідно до п.13.2 ст.13 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" із зменшеним розміром страхового платежу на 50 %. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
26.08.2019 о 14 год. 00 хв. на пр.. Будівельників в м. Маріуполі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Toyota», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Toyota», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 28.08.2019 (а.с.20)
Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду «Європротокол» дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Відповідачем вимог правил дорожнього руху (а.с.14).
Згідно рахунку суми страхового відшкодовування вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 склала 5936,53 грн. (а.с.21-25).
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За нормою ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно ч.1 ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Таким чином, оскільки ДТП відбулося за участі ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 то вона зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало матеріальну шкоду в сумі 5936,53 грн. заподіяну ОСОБА_3 внаслідок ДТП, то отримало право регресної вимоги щодо стягнення 50% від суми виплаченого страхового відшкодування, про що повідомило ОСОБА_3 претензією про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в сумі 2968,27 грн., яка не виконана відповідачем (а.с.27).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу.
10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до договору (а.с. 9-13).
Приймаючи до уваги те, що страхове відшкодування в сумі 2968,27 грн., було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» за умовами договору страхування, а в подальшому право вимоги на вказану суму перейшло до Позивача, доказів, які б спростовували доводи позову з боку відповідача суду надано не було, а тому позивач має право відшкодувати шкоду за правилами зазначених вище норм саме із винної в аварії особи, отже позовні вимоги є обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем на підставі Договору про надання правової допомоги №1 від 10.12.2019 укладеного між ним та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Згідно Додаткової угоди Акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 10.12.2019 сторони підтвердили роботи (послуги), що виконані виконавцем згідно Договору та підлягають оплаті в розмірі 8644,50 грн., які згідно платіжного доручення №61 від 11.01.2021 р. сплачені позивачем (а.с. 31 об. стор., 32)
Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8644,50 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-283, ЦПК України, -
Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регрессу - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_2 суму завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 2968,27 грн., сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8644,50 грн.
Копію судового рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
повний текст рішення складено 10.09.2021 р.
Суддя: Шишилін О. Г.
Відомості про учасників справи:
позивач: Фізична особа - підприємець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3