У Х В А Л А

"16" вересня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/15212/21

провадження № 4-с/755/209/21

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчин Андрій Анатолійович, на дії приватного виконавця,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , заінтересована особа: Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кидонь Є.В., на дії державного виконавця по визначенню вартості майна.

Вивчивши матеріали поданої скарги, вважаю, що скарга не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За правилами цивільного процесуального законодавства та положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, скарга за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України,скарга, серед іншого, повинна містити: зміст вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час розгляду справи, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), що був чинним на час прийняття оскарженої постанови державного про стягнення зі скаржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність/дії виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та ін. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що приписи частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII застосовуються лише до скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, вчинені на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (тоді як скарги на такі постанови має розглядати суд, який видав виконавчий документ). Оскільки скаржник звернувся до суду щодо неправомірних, на його думку, дій і рішення державного виконавця стосовно стягнення виконавчого збору, цей спір має розглянути суд адміністративної юрисдикції.

Як убачається із змісту поданої скарги, заявник, серед іншого, просить суд визнати незаконними та скасувати постанови приватного виконавця від 27.05.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, заявником має бути уточнено складову предмету поданої скарги, ураховуючи вищенаведену правову позицію Верховного суду, яким визначено юрисдикцію вимог в частині оскарження постанов виконавця щодо оплати різних видів виконавчих дій шляхом звернення з позовом до відповідних адміністративних судів.

Крім того, згідно положення ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги/заяви.

Позивач/заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Так, на підтвердження порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» шляхом накладення арешту на рахунок заявника, відкритий для отримання аліментів, заявником має бути долучено до матеріалів скарги докази того, що вказаний нею рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк», має цільове призначення саме для отримання коштів за аліментними зобов`язаннями. При цьому в матеріалах скарги відсутні докази того, що у заявника як власника такого рахунку наявні труднощі в отриманні будь-якого виду інформації по рахунку, що відкритий на її ім`я.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчин Андрій Анатолійович, на дії приватного виконавця - залишити без руху.

Встановити заявнику строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

У разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Клім