Справа № 585/1348/21
Номер провадження 2/585/665/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянув справу № 585/1348/21, провадження № 2/585/665/21 у порядку загального позовного провадження.

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів».

Предмет позову:стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди.

Свій позов мотивує тим, що з 15 серпня 2018 року працювала на посаді укладальника-пакувальника у відповідача. Наказом №80/к від 17.12.2020 звільнена з роботи з 17 грудня 2020 року за власним бажанням. При складанні заяви про звільнення їй працівники кадрів роз`яснили, як правильно скласти заяву про звільнення за власним бажанням і порекомендували звільнитись з роботи з 17 грудня, оскільки 16 грудня вона вже вийшла на роботу. Будучи не обізнаною юридично вона погодилась і склала таку заяву, проте їй ніхто не роз`яснював, що вона повинна була сама звернутись за виплатою розрахунку. Всупереч вимогам ст.ст. 115, 116 КЗпП України відповідач і до звільнення не повністю виплачував їй нараховану заробітну плату, яка не була виплачена ні при звільненні ні на час звернення до суду. Також і при звільненні з роботи 17.12.2020 відповідач не виплатив усіх належних до виплати сум. На її звернення та заяви щодо розрахунку з нею, відповідач не реагує. Заборгованість по заробітній платі за її розрахунком становить 21474, 08 грн., яка виникла внаслідок невиплати заробітку за вересень, жовтень, листопад і частину грудня 2020 року.

Також позивач посилається на норми ст. 117 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Самостійно провести розрахунок не може, оскільки відповідач не дає їй інформацію щодо розміру її середньоденного заробітку. Просить суд стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з нею після надання відповідачем відповідних даних суду.

Вважає, що невиплатою з вини відповідача у встановлену строки заробітної плати та затримка розрахунку при звільненні призвели до моральних страждань, які полягають в усвідомленні фактів порушення її законних прав та інтересів щодо отримання у встановлені строки заробітних коштів. Затримка виплат заробітної плати та остаточного розрахунку призвели до погіршення стану здоров`я та втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з вини відповідача вона позбавлена достатніх засобів до існування. Окрім цього, вона змушена звертатись за юридичною допомогою до адвоката, до суду, тратити на це особистий час та кошти. З врахуванням характеру та тривалості моральних страждань моральну шкоду оцінює у 4000 грн.

Понесені нею витрати по сплаті судового збору становлять 908 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь.

27 липня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому ТОВ «Роменський завод продтоварів» просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Щодо стягнення середнього заробітку, то просить при вирішенні спору в цій частині врахувати період прострочення заборгованості, який є незначним і те, що позивачем не додано належних та допустимих доказів про понесені майнові втрати, пов`язані із затримкою розрахунку по заробітній платі. Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 7 61/9584/15-ц , вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі. Щодо стягнення моральної шкоди, то вимоги позивача в цій частинні вважає не обґрунтованими. Щодо стягнення судових витрат, то вказує на те, що позивач звільнений від сплати судового збору лише за одну позовну вимогу, за стягнення заборгованості по заробітній платі. Інші позовні вимоги повинні бути оплачені судовим збором, але до позову не додані відповідні документи про підтвердження сплати судового збору. Щодо утримання податку, то при розрахунку середнього заробітку, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори повинен нараховувати роботодавець під час виконання судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів. Що означає, що під час вирішення питання про призначення суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки суд має вказувати суму без відрахування з неї податків і зборів. При цьому в резолютивній частині рішення обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Сплата і стягнення всіх обов`язкових податків покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом на суму нарахованих податків. Так само і моральна шкода підлягає оподаткуванню.

У відповіді на відзив позивач вказує на те, що відповідачем порушено законодавство про працю. Вона - мати одиначка, має двох неповнолітніх дітей, яких утримує одна. Через заборгованість по заробітній платі вона змушена була оформляти у банку кредитні картки, тепер їй потрібно повертати кошти. А коли вона влаштовувалась на нову роботу, їй довелось позичати кошти на медичну комісію. В жовтні - листопада вона була на лікарняному, лікарняні підприємством їй також не виплачені. А судовий збір вона сплатила, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

17 травня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху у зв`язку з відсутністю квитанції про сплату судового збору (а.с. 20).

24 травня 2021 року недоліки позовної заяви усунуто (а.с.22, 23).

24 травня 2021 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 08.06. 2021 року на 13 год. 40 хв. (а.с.24).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 08.06.2021 продовжено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.39).

27 липня 2021 року продовжено строк підготовчого засідання (а.с.53).

12 серпня 2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.61).

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задоволити (а.с.65).

У відзиві відповідач просить проводити розгляд справи у відсутності представника товариства (а.с. 47).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.10.1998 вбачається, що ОСОБА_1 з 15.08.2018 по 17.12.2020 працювала в ТОВ «Роменський завод продтоварів», звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.8).

09.03.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до ТОВ «Роменський завод продтоварів» з проханням розрахуватись з нею та просила надати їй довідку про середній заробіток за час затримки розрахунку з 17.12.2020 по день виготовлення такої довідки. Окремо звертала увагу, що ТОВ «РЗП» вчинило відносно неї злочин, передбачений ч.1 ст. 175 КК України (безпідставно не виплатило заробітну плату) (а.с.9).

З письмових відповідей виконавчого комітету Роменської міської ради від 16.01.2021 від 14.01.2021, Роменської місцевої прокуратури від 22.01.2021, управління держпраці у Сумській області від 09.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 за вирішенням питання щодо сприяння виплатити їй заборгованості по заробітній платі зверталась до указаних організацій (а.с.10, 11, 12, 13).

З листа управління Держпраці у Сумській області від 17.02.2021 вбачається, що за результатами проведеного заходу державного контролю станом на момент проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 не виплачено кошти у сумі 21474,08 грн.(а.с.14).

Існування указаної суми заборгованості підтверджується також і наданою відповідачем структурою заборгованості по заробітній платі (а.с.48).

До відзиву на позов представником відповідача надано довідку №ЦО000000101 від 26.07.2021 в якій зазначено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 302 грн. 34 коп. (а.с.49).

З наведених доказів встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, і на час звільнення з позивачем не проведений розрахунок, що також визнається сторонами.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, які регулюються Законом України «Про оплату праці» та КЗпП України.

Норми права, застосовані судом.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зокрема, згідно норм ст. 38 КЗпП України підставами припинення трудового договору є ініціатива працівника.

Нормами статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Крім того, частинами 1, 2 статті 83 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15.

Позивачем не здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач не надав їй дані щодо розміру її середньоденного заробітку, таким чином розрахунок належних позивачу до виплату сум середнього заробітку здійснюється судом при вирішенні даної справи.

Згідно довідки, наданої суду, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 302 грн. 34 коп. (49).

Як вказано вище, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Останні два календарні місяці роботи позивача є листопад та жовтень.

Графік роботи товариства відповідачем суду не надано, а тому суд визначає кількість числа робочих днів у відповідності до листа Мінсоцполітики від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік».

Так, згідно цього листа кількість робочих днів у листопаді 2020 року становила 21 день, у жовтні 21 день

Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи позивача складає 42 робочих дні.

Отже, середньомісячне число робочих днів складає 21 (розрахунок: 42/2).

Позивач була звільнена з роботи 17.12.2020 року. Як зазначила у позові сама ОСОБА_1 останнім її робочим днем було 16.12.2020 року. Тобто у такому випадку розрахунок повинен був би бути проведений з нею у день звернення позивача за виплатою. З матеріалів справи вбачається, що з цього приводу ОСОБА_1 звернулась до роботодавця лише 09.03.2021 року, тобто саме з цього моменту повинен розраховуватись середній заробіток за час затримки розрахунку. Посилання позивачки на юридичну необізнаність суд вважає не поважною причиною, оскільки об`єктивних обставин, які заважали їй звернутись за юридичною консультацією до фахівців, або ж раніше звернутись за роз`ясненнями до роботодавця, ОСОБА_1 не наведено.

А відповідачем не доведено відсутності в не проведенні розрахунку з позивачем при звільненні, своєї вини.

У період з 09.03.2021 по 06.09.2021 року включно було 126 робочих днів (17 робочих днів - з 09.03.2021 року по 31.03.2021 року включно, квітень-серпень включно по 21 робочому дні та 4 робочих дні - з 01.09.2021 року по 06.09.2021 року (до дня прийняття рішення) включно).

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 38 094 грн. 84 коп. (302,34 грн/день х 126 робочих днів).

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду даної справи судом достовірно встановлено, що внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1 , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до різних установ, за юридичною допомогою, а потім і до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою належних позивачу сум заробітної плати при звільненні, позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своїх неповнолітніх дітей, адже ОСОБА_1 мати - одиначка, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 4000 грн.

Крім того, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору у розмірі 908 грн., та на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. за подання до суду позову, в якому мається вимога про стягнення моральної шкоди.

Від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звільнена у відповідності до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1816 грн. (908+908) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальнісмтю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь позивача ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) 21474 (двадцять одну тисячу чотириста сімдесят чотири) грн. 08 коп. заборгованості по заробітній платі, 50000 грн. (п`ятдесят тисяч) грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та 4000 (чотири тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 75474 (сімдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 08 коп.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь позивача ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок компенсації сплаченого судового збору 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь держави судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів», юридична адреса: вул. Авіаційна, 39 оф. 17, місто Дніпро Дніпропетровська область, 49017, код за ЄРДПОУ 42295910.

Повний текст рішення суду складено 14 вересня 2021 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова