Провадження №2/522/3092/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про повернення підсобного приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулась 21.10.2020р. до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи на боці відповідача ОСОБА_3 про повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачка є власником 224/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_2 , пл.. 46,3 кв.м., заг. пл.. 184,6 кв.м., до складу якої входить підсобне приміщення кухні пл..6.3 кв.м. відповідач 14.07.2018р. набув право власності на 438/100 частин квартири, тобто на 2 кімнати пл.. 41 кв.м. (21 та 20 кв.м.) та місця загального користування на підставі договору дарування. Приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. не є його власністю. Третя особа на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1998р. набула право власності на 338/1000 частин даної квартири, та отримала у власність 2 кімнати пл. 33,3 кв.м. у загальному користуванні знаходились приміщення загального користування коридори санвузол та кухня пл..14,6 кв.м.

Підсобне приміщення пл.6,3 кв.м. належала первісному власнику ОСОБА_4 та було викуплено у власність 19.12.1995р. та ніколи спірне приміщення не належало іншим наймачам. Позивач отримала у власність належні первісному власнику житлові та підсобні приміщення згідно договору дарування від 08.02.2006р. ОСОБА_2 займає 2 житлові кімнати пл..51,8 кв.м., куди не входить приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. таким чином відповідач незаконно користується кухнею пл.. 6,3 кв.м.

Ухвалою суду від 26.10.2020р. позов залишено без руху.

Після усунення позивачкою 05.11.2020р. недоліків, подання позову у новій редакції (а.с.79-82 т.1), з наданням додатків на 68 арк., ухвалою суду від 13.11.2020р. провадження по справі відкрито з призначенням попереднього засідання на 14.12.2020 р.

У зв`язку з неявкою в підготовче засідання 14.12.2020р. сторін, відсутності поштового повідомлення про належне повідомлення відповідача та третьої особи, підготовче засідання відкладено на 01.03.2021р.

11.01.2021р. до суду надійшло письмове клопотання від ОСОБА_5 про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судового рішення по іншій справі №522/22172/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савіної К.П., про визнання договору дарування 438/1000 часток квартири недійними. Також надійшло від ОСОБА_5 клопотання про вступ у справу в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , та застосування позовної давності.

ОСОБА_5 вказала, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, і саме він повідомив її про існування даної справи, він не отримував жодного документу від суду, проте вона припускає що предмет позову стосується повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Вона 26.03.2015р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на 438/100 частин квартири АДРЕСА_3 та 14.07.2018р. подарувала цю частку сину- відповідачу. Послалась також на законність приватизації житла, що підтверджено рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.06.2011р. по справі 32-4319/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , КП «ОМБТІ та РОН», КП «Міське агентство з приватизації жила», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання приватизації приміщення незаконною.

Крім того вказала, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2020р. (справа 3522/22172/18) у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Савіної К.А. у визнання договору дарування частки квартири відмовлено. Справа перебуває в апеляційному провадженні.

04.01.2021р. до суду надійшло від позивачки відповідь на клопотання про вступ ОСОБА_5 у дану справу як третьої особи, в якій просила відмовити у клопотаннях, зазначаючи, що факт укладання договору дарування частки спірної квартири на ОСОБА_2 не має ніякого правового значення для вирішення цього спору та ніяким чином не порушує прав ОСОБА_5 .

Також 18.02.2021р. та 19.02.2021р. позивачка подала додаткові пояснення по суті справи з поясненнями щодо наявності кримінальної справи за фактом підробки документів з приватизації квартири з додатками. 18.02.2021р. позивач надала доповнення до своїх пояснень.

25.02.2021р. до суду надійшло клопотання позивачки про виклик в судове засідання 4 свідків.

В підготовче засідання 01.03.2021р. з`явились позивачка та її представник адв. ОСОБА_7 , не з`явились відповідач ОСОБА_2 (син скаржника), та третя особа ОСОБА_3 , які судом повідомлялись про час і місце судового засідання,, проте судові повістки повернулись до суду без отримання за інших причин.

В підготовчому засіданні суд повідомив учасників справи про надходження клопотань від ОСОБА_5 , позивачка та її представник висловили свою незгоду з залученням до справи як третя особа заявниці, суд, протокольною ухвалою, згідно ст.197 ЦПК України ухвалив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення її до справи в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки, на думку суду, права ОСОБА_5 не зачіпаються предметом позову.

Підготовче засідання було відкладено на 12.04.2021р. для повторного сповіщення відповідача та третьої особи через неналежне повідомлення осіб поштовим відділенням зв`язку.

12.04.2021р. в судове засідання не з`явилися позивачка та її представник адв. ОСОБА_7 , надавши до суду заяву про закриття підготовчого засідання у їх відсутність та призначення справи до судового розгляду, не з`явились відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , які судом повідомлялись про час і місце судового засідання, проте судові повістки повернулись до суду з відміткою про відмову адресату та не отримання ОСОБА_2 за інших підстав.

В період розгляду справи в попередньому засіданні судом виконані вимоги щодо права на справедливий суд: розглянуті заявлені клопотання, прийняті процесуальні заяви, виконані заходи щодо належного сповіщення всіх учасників процесу та реалізовано їх право на ознайомлення з матеріалами справи і надання доказів відповідно до ст.130 ЦПК України, на виконання судом вимог національного закону та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Згідно ухвали суду від 12.04.2021р. підготовче засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22.06.2021р.

22.06.2021р. у судове засідання з`явились позивачка, її представник, не з`явились відповідач ОСОБА_2 та третя особа , у зв`язку з їх першою неявкою в судове засідання по справі оголошено перерву до 06.07.2021р. з метою повторного виклику відповідачу.

06.07.2021р. в судове засідання з`явились позивачка, її представник- адв. Лобова, не з`явились відповідач та третя особа. При цьому суд звертає увагу, що в своїй заяві ОСОБА_5 зазначала, що відповідачу, який є її сином ОСОБА_2 , відомо про розгляд данної справи.

Позивачка та ї представник надали свої пояснення по суті справи, підтримавши позовні вимоги з викладених в ньому підстав, вказавши, що ОСОБА_4 за життя належало на праві власності підсобне приміщення- кухня пл.. 6,3 кв.м., оскільки була нею викуплена у приватну власність 19.12.1995р., за приходним ордером №174 від 19.12.1995р., проте її сусід ОСОБА_6 приватизував частину житла разом з кухнею і цю інформацію приховував за життя ОСОБА_4 і тільки після її смерті про це повідомив позивачку та перекрив доступ.

Судом оголошено перерву з метою повторного виклику відповідача і третьої особи на 31.08.2021р.

31.08.2021р. з`явились позивачка, її представник- адв. ОСОБА_7 , не з`явились відповідач та третя особа, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали надані ними в минулих засіданнях пояснення та просили позов задовольнити.

Враховуючи викладене суд ухвалив розглядати справу у їх відсутності згідно ч.3 ст.223 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючих висновків.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 є вимога про повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Підставою таких вимог позивачка зазначає, що вона є власником 224/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_2 , пл. 46,3 кв.м., заг. пл. 184,6 кв.м., до складу якої входить підсобне приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. згідно договору довічного утримання (а.с.95), укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори за №7-250 від 08.02.2006р. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

При цьому первісним власником 224/1000 частин спірної кварти була ОСОБА_4 , яка набула право власності в результаті приватизації заг. пл.. 184,6 кв.м., у тому числі житл. пл. 108,7 кв.м., згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.02.1996 р. та розпорядження №73274 органу приватизації від 01.02.1996р. заг. пл.. 41,4 кв.м. , яка складається згідно технічного паспорту 2006р. з 2-х житлових кімнат : 9,6 та 17,3 кв.м. (житл. пл.. 26,9 кв.м.), раковини, ванної кімнати заг.пл.4,6 кв.м., заг. коридорів 3,8; 6,3; 1,6 ; 3,2 ; 2,1 ; 5,8; 3,4; 1,6; 12,5 кв.м., кладовки заг.пл.12,5 кв.м.

Що стосується права власності відповідача ОСОБА_2 , то судом встановлено що він набув право власності на 438/1000 частин за договором дарування 14.07.2018р..

ОСОБА_5 26.03.2015р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на 438/1000 частин квартири АДРЕСА_3 та згідно нотаріально посвідченого договору 14.07.2018р. ( а.с.236-239) подарувала цю частку сину ОСОБА_2 - відповідачу, що складається з 3-х житлових кімнат пл..9,3 , 17,7, 21,5 кв.м. (житл.пл. 48,5 кв.м.) кухня окрема пл.. 6,3 кв.м. , заг. ванна кімната заг. пл..4.6 кв.м., загальний туалет 1,2 кв.м., загальні коридори 3,8; 6,3; 1,6 ; 3,2 ; 2,1 ; 5,8; 3,4; 1,6; 12,5 кв.м., кладовки заг.пл.12,5 кв.м. ( техн.. паспорт а.с.216-214).

Отже, відповідач є співвласником спірної частини квартири (438/1000) з 14.07.2018р.

Третя особа ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1998р. набула право власності на 338/1000 частин даної квартири, та отримала у власність 2 кімнати пл. 33,3 кв.м.

Підставою позову є посилання позивачки на ту обставину, що ОСОБА_4 за життя належало на праві власності підсобне приміщення- кухня пл.. 6,3 кв.м., оскільки була нею викуплена у приватну власність 19.12.1995р., приходний ордер №174 від 19.12.1995р. (а.с.120).

У підтвердження цих доводів позивачка надала до суду :

копію листа першого заступника голови правління Одеської облспоживспілки від 03.04.2009р. №145 (а.с.36) на ім`я судді Приморського районного суду ОСОБА_9 що згідно їх постанови №38-п від 10.07.1995р. мешканцям будинку АДРЕСА_4 , в тому числі ОСОБА_4 були реалізовані займані ними квартири. Згідно виконаного розрахунку продажної вартості квартири АДРЕСА_5 в цьому будинку загальна площа склала 46,43 кв.м., в тому числі і кімната, зазначена в технічному паспорті під №2, пл.. 6, 3 кв.м. ОСОБА_4 внесла грошові кошти в касу Домоуправління облспоживспілки згідно касового приходного ордеру №174 від 19.12.1995р. та приватизувала вказану квартиру,

копію приходного ордеру №174 від 19.12.1995р. на суму 11 469 000 карб. (а.с.39),

копію постанови правління і комітету профспілки Одеського облспоживспілки №149 від 06.06.1990р, за якою 2 кімнати пл..21 кв. та 20 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_5 (цоколь) закріпити ОСОБА_10 та її сімї (три особи). (а.с.41).

копію листа заступника голови правління Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» від 28.2.2015р. №14-05/230 ОСОБА_1 (а.с.43) , яким повідомляють що передача квартир у приватну власність громадян у будинку по АДРЕСА_4 здійснювалася на підставі постанови правління №38 Л від 10.07.1995р. «Про продаж громадянам в особисту власність квартир, що ними займаються у будинках відомчого житлового фонду облспоживспілки .

Проте суд вважає, що надані докази (приходний касовий ордер №174 від 19.12.1995р. , листи Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка», їх розрахунок вартості квартири де вказується заг. пл.. 46, 43 кв.м., не є належними та допустимими доказами про набуття у власність приміщення кухні пл..6,3 кв.м., оскільки за свого життя ОСОБА_4 набула права приватної власності згідно розпорядження про приватизації та свідоцтва про право власності від 01.02.1996р. на частину квартири заг. пл.. 41, 4 кв.м. виданого заст.. начальника УЖКГ виконкому Одеської міської ради на підставі заяви на приватизацію до УЖКГ, та проведеного органом приватизації розрахунок , з якого не вбачається зарахування окремого приміщення пл..6,3 кв.м.

Володіння нерухомим майном підтверджується фактом державної реєстрації права власності.

Крім того суд враховую і ту обставину, що за життя ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності та не оспорювала зазначені в ньому відомості ( з 01.02.1996р. до 22.11.2007р.), в якому відсутні відомості про отримання у власність і приміщення пл.. 6, 3 кв.м.

Також відповідач набув право на 438/1000 частин спірної квартири за договором дарування, якому передували свідоцтво про право власності в результаті приватизації на житло від 31.10.1996р. №7-8186 на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , та в подальшому ОСОБА_5 набула право власності на вказану частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори 06.03.2015р.

Посилання позивачки на копію висновку №002/017/18 судової будівельно-технічної експертизи проведеної в рамах кримінального провадження №0001454 від 20.04.2018р. та ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 18.02.2015р. також суд не бере до уваги, оскільки зазначена експертиза не проводилась в рамках даної цивільної справи, та матеріали кримінального провадження не передано до суду та відсутній вирок.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , КП «ОМБТІтаРОН», КП «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1996р. в частині реєстрації за ОСОБА_6 приватизації приміщення пл.. 6,3 кв.м. недійсним, за розглядом якого рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08 червня 2011р. (справа №2-4319/11) у задоволенні позову відмовлено. (а.с.184-186).

Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.11.2012р. рішення суду залишено без змін. (а.с.194-196), яким також вказано, що доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 викупила у приватну власність займану нею частину житла і кімнату, пл. 6,3 кв.м. в комунальній квартирі, спростовується свідоцтвом про право власності від 01.02.1996р. та висновком експертизи.

Ухвалою ВССУ від 23.01.2013р. відмовлено ОСОБА_12 у відкритті касаційного провадження.

Суд також зауважує що позивач не навів норми матеріального права, за яким просить зобов`язати відповідача повернути позивачці підсобне приміщення кухню пл.. 6,3 кв.м.

Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Крім того права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст..15, 16, 319-321, 386, 387 ЦК України, ст.ст.2, 3-13, 27, 44, 49, 64, 76-81, 89, 95, 133, 223, 241, 247, 256, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про повернення підсобного приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 10.09.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі