КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/5614/21
Апеляційне провадження №88-ц/824/49/2021
У Х В А Л А

08 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гаращенка Д.Р., Гуля В.В., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року за нововиявленими обставинами, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний відділ у м. Києві державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 станом на 14 березня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 жовтня 1989 року між його матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився його рідний брат ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7.

Батьки ОСОБА_2 - мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батько - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього ОСОБА_2 переїхав із міста Києва до ОСОБА_3 , яка являється його рідною бабою, до м. Бобровиця, Чернігівської області де і проживав спільно з нею до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина.

Заявник є єдиним спадкоємцем свого брата та не відмовився від прийняття спадщини.

Однак, звернувшись 21 жовтня 2017 року до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, отримав відмову у зв`язку з необхідністю надати документи на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом на момент смерті останньої, а тому заявник просить про встановлення даного факту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту спільного проживання скасовано та залишено заяву без розгляду.

На обґрунтування судового рішення апеляційним судом зазначено, зокрема, про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними вимогами з метою отримання спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 за відсутності інших спадкоємців.

Обґрунтовуючи звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_8 , в свою чергу, посилалася на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без її участі та вирішив питання про її права щодо спадкового майна, що, в сукупності, свідчить про наявність у справі спору щодо майна померлого, який має розглядатись в порядку позовного, а не окремого провадження, як заявлено ОСОБА_1 ( а.с. 1-3 ).

Отже, суд першої інстанції, не залучивши до участі у розгляді у справі усіх заінтересованих осіб, в тому числі ОСОБА_8 , розглянув справу у відсутність заінтересованої особи, тим самим не з`ясував, чи не будуть даним рішенням порушуватися права та інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не дотримався порядку розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, визначеного ЦПК України, не перевірив чи наявний спір про право і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Правомірність залишення заяви без розгляду, окрім цього, підтверджується положеннями ст.ст. 10, ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту , що має юридичне значення, без розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне, окрім цього, також зазначити про те, що заявник не позбавлений права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту одночасно з вимогами про визнання права власності у порядку спадкування.

При цьому, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Просить поновити йому строк для подачі названої заяви, прийняти її до провадження та скасувати постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, посилаючись на те, що ОСОБА_8 не мала права підписувати апеляційну скаргу, оскільки не є правонаступником ОСОБА_9 .

Зазначена обставина стала йому відомою лише 12 квітня 2021 року із листа приватного нотаріуса Кияниці А.Ф. на адресу Чернігівського апеляційного суду при ознайомленні з матеріалами справи №729/797/18.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу, вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту спільного проживання скасовано та залишено заяву без розгляду, яку просить заявник скасувати за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що апелянт по справі не є правонаступником спадкодавця ( а.с. 199-204, 208-210 т. 1, а.с. 2-4 т. 2 ).

При вирішенні зазначених вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне правове обґрунтування свого рішення.

Так, відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Частина третя статті 429 ЦПК Українивизначає, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про необґрунтованість заявлених вимог щодо перегляду зазначеного судового рішення, оскільки зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими.

При цьому, суд вважає за необхідне, з метою дотримання прав та інтересів заявника, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поновити йому строк для звернення до суду із названими вимогами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 381-384, 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року за нововиявленими обставинами, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний відділ у м. Києві державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту спільного проживання, залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.В. Гуль