Ухвала

14 вересня 2021 року
м. Київ

справа № 294/1792/17
провадження №6114478ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі № 294/1792/17 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору у сумі 1 762,00 грн. Надано строк для оплати судового збору протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

У червні 2021 року військова частина НОМЕР_1 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, судом встановлено не було.

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року.

У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив докази, які містилися у клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, які підтверджували наявність обставин непереборної сили.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з моменту винесення оскаржуваного судового рішення, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не містить підтвердження наявності обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Твердження заявника про наявність обставин непереборної сили не можуть бути взяті до уваги, оскільки заявник жодними чином їх не конкретизує.

Відповідно до практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, а правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян