Дата документу 08.09.2021 Справа № 310/2577/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2577/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2261/21 Білоусова О.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря:Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного виконавця Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецької Мар`яни Олексіївни на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тоцької Н.А., заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року, позовні вимоги задоволено.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яка в ході розгляду справи була неодноразово уточнена, на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тоцької Н.А., заінтересована особа ОСОБА_2 .

В скарзі зазначав, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.08.2017 року по цивільній справі №310/2577/16-ц його позов було задоволено, ухвалено рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1065 га кадастровий номер :11:019:0142, яка розташована по АДРЕСА_1 , і виділено в натурі ОСОБА_1 в рахунок 1/2 частки цілу окрему земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0532 га (забарвлена зеленим кольором); має лінійні проміри між поворотними точками по периметру від північного кута ( АДРЕСА_1 ) за годинниковою стрілкою: 18,43м, 6,29м, 10,31м, 8,70м, 28,79м, 20,60м, 0,93м, 3,83м, 14,10м по АДРЕСА_1 (з подальшим наданням нового поштового номеру), яке набрало законної сили 09.08.2017 р.

Керуючись рішенням суду, він 27.04.2018 по кінцевим крапкам кордону ділянки встановив металеві стовпи для установки металевого паркану. В той же день ОСОБА_2 протиправно демонтувала ці металеві опори для забору.

24.05.2018 з виконавчим листом виданим на підставі рішення суду від 09.08.2017 він звернувся до виконавчої служби, де було відкрите виконавче провадження ВП №56447920. Півтора року виконавче провадження не виконувалося. Після його скарг тільки 15.11.2019 державний виконавець Тоцька H.A. здійснила розподіл ділянки у відсутності боржника ОСОБА_2 , з якою ОСОБА_3 півтори роки не зустрічалася, не вказувала на її обов`язки, що призвели для трагічних для нього наслідків.

Так державний виконавець Тоцька H.A. 15.11.2019 встановила неправильні точки по периметру його земельної ділянки, чим зменшила її площу, а тому зробила установку його паркану з порушенням рішення суду від 09.08.2017 та протипожежної безпеки, на зауваження не реагувала, склала акт, який він не підписав, а потім не дочекавшись, коли його робітники встановлять стовпи для забору - поїхала з місця виконання.

Після її від`їзду, скориставшись відсутністю державного виконавця, ОСОБА_2 знову демонтувала металеві опори та зробила установку його паркану з порушенням рішення суду від 09.08.2017 та протипожежної безпеки. В наслідок безвідповідальності державного виконавця Тоцької H.A., його ділянка значно зменшилася.

Крім того, державний виконавець Тоцька H.A. 18.11.2019 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56447920, яку навіть не направила та в якій зазначила, що підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне повне виконання рішення згідно акту від 15.11.2019. Тоді як Акт від 15.11.2019 складений з порушеннями Закону, а саме: немає підпису стягувача ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 , що свідчить про їх реальну відсутність при вчиненні виконавчих дій, що недопустимо і суперечить Закону України «Про виконавче провадження», поняті-свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надумані, а підпис судового експерта недійсний.

Таким чином зазначений акт складений не у відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 № 512/5, тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №56447920 від 18.11.2020, винесена держаним виконавцем Тоцькою H.A. є також незаконною, тому що всі показники в ній не відповідають дійсному розміру ділянки, оскільки ґрунтуються на незаконному Акті від 15.11.2019.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця від 15.11.2019 року про примусове виконання по виконавчому листу №310/2577/16-ц від 17.05.2018, виданого Бердянським міськрайонним судом, складений Головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тоцькою H.A.; визнати незаконним та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56447920 від 18.11.2019 про примусове виконання по виконавчому листу №310/2577/16-ц від 17.05.2018 року, виданого Бердянським міськрайонним судом, складений Головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тоцькою H.A.; зобов`язати Головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тоцьку H.A. виконати рішення Бердянського міськрайонного суду від 09.08.2017 року по справі №310/2577/16-ц по виконавчому листу №310/2577/16-ц від 17.05.2018.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року скаргу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Акт державного виконавця від 15.11.2019 року про примусове виконання по виконавчому листу №310/2577/16-ц від 17.05.2018 року, виданого Бердянським міськрайонним судом, складений Головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тоцькою H.A. (Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції).

Визнано незаконним та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56447920 від 18.11.2019 року про примусове виконання по виконавчому листу №310/2577/16-ц від 17.05.2018 року, виданого Бердянським міськрайонним судом, складений Головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тоцькою H.A. (Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції).

У апеляційній скарзі Державний виконавець Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецька М,О. зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не враховано, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена згідно вимог чинного законодавства. Залишено поза увагою, що скарга подана з порушенням 10-ти денного строку на оскарження дій. Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенцій про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. В частині 3 даної статті зазначено, що виконавчий лист є виконавчим документом, який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Згідно вказаного Закону України: державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом ( ч. 2 статті 18 Закону № 1404-УІІІ: ч. 2 ст. 11 Закону № 606-ХІУ, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст. 26 Закону № 1404-УІІІ): державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону (ст. 19 Закону № 606-ХІУ, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження); у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень ( п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-УІІІ; п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону № 606-ХІУ).

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що здійснюючи примусове виконання, зокрема, судових рішень, виконавці зобов`язані ефективно та своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, необхідні для реального виконання зазначених рішень та спрямовані на захист і відновлення відповідних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 2,3 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" засадами виконавчого провадження є верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість, об`єктивність тощо, відповідно до яких виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження".)

При цьому у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що здійснюючи примусове виконання, зокрема, судових рішень, виконавці зобов`язані ефективно та своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, необхідні для реального виконання зазначених рішень та спрямовані на захист і відновлення відповідних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.08.2017 року по цивільній справі №310/2577/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Здійснено поділ житлового будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1065 га кадастровий номер :11:019:0142, яка розташована по АДРЕСА_1 , зокрема виділено в натурі ОСОБА_1 в рахунок 1/2 частки цілу окрему земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0532 га (забарвлена зеленим кольором); має лінійні проміри між поворотними точками по периметру від північного кута (вул. Одеська) за годинниковою стрілкою: 18,43м, 6,29м, 10,31м, 8,70м, 28,79м, 20,60м, 0,93м, 3,83м, 14,10м по АДРЕСА_1 (з подальшим наданням нового поштового номеру). На виконання зазначеного рішення суду 17.05.2018 видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 24.05.2018 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №310/2577/16-ц, який видано 17.05.2018 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Актом державного виконавця від 15.11.2019 встановлено фактичне виконання згідно плану №1 по АДРЕСА_1 , виділено земельну ділянку площею 0,0592 га.

Постановою державного виконавця Тоцької Н.А. від 18.11.2019 закінчено виконавче провадження № 56447920 з примусового виконання виконавчого листа №310/2577/16-ц, який видано 17.05.2018 про визначення порядку користування земельною ділянкою, на підставі п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки фактично рішення повністю виконано згідно акту від 15.11.2019.

Пунктом 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 № 512/5 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Розділу І п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 № 512/5, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Цим пунктом регламентується форма, зміст і порядок його складання та підписання.

До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З копії акту державного виконавця від 15.11.2019, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що акт складений з порушенням зазначених вимог, оскільки не містить підпису ОСОБА_1 або відмітки "від підпису відмовився", не зазначено суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, поді, та в акті не зазначено відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються), в результаті чого він не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З наведеного слідує, що приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження та постановляючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2019 року державний виконавець керувався актом від 15.11.2019р., який складений з порушенням вимог п.8 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 № 512/5.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у державного виконавця достатніх підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного виконавця Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецької Мар`яни Олексіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 13 вересня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко