Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 2-3764/10

провадження № 61-9795 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»;

особа, яка подала апеляційну та касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - ОП «ЗМБТІ»), про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2010 року між ним та відповідачкою було укладено договір про надання безпроцентної позики, строком на чотири місяці, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 100 тис. грн та зобов`язалась повернути боргу у строк до 06 травня 2010 року, що також підтверджується розпискою від 04 січня 2010 року.

Проте, відповідач боргу не повернула і по теперішній час. Мотивує це скрутним фінансовим становищем.

Пунктом 5 вказаного договору про надання безпроцентної позики від 04 січня 2010 року передбачено, що у разі відсутності грошових коштів та можливості їх повернути у визначений термін, позичальник може передати у власність позикодавцеві, в якості зарахування вимоги по погашенню грошового зобов`язання за даним договором наступне майно: житловий будинок літ. «А», жилою площею 35,8 кв. м, літня кухня літ. «Б», гараж «В», убиральня літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін № 3, сарай літ. «Б-1», що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 537 кв. м, по АДРЕСА_1 .

Вказане майно належить позичальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404 та зареєстровано за нею у встановленому законом порядку.

Зазначав також, що пізніше, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25 липня 2002 року № 232/96, йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0777 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до проведеної технічної інвентаризації будинку та споруд станом на 22 червня 2010 року ОП ЗМБТІ було складено технічний паспорт, відповідно до якого зазначено користування ОСОБА_2 будинку літ. «Е», а будинок літ. «А» знесено та здійснена перебудова приміщень та забудова нових, замість будинку під літ. А, відповідно літерація і площа приміщень змінилася.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: скасувати попередню реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А», жилою площею 35,8 кв. м, літню кухню літ. «Б», гараж літ. «В», убиральню літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін № 3, сарай літ. «Б-1», що розташовані по АДРЕСА_1 та зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404; визнати об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані за вказаною адресою, а саме: житловий будинок літ. «Е», прибудова літ. «е», мансарда літ. «мс», мансарда літ. «мс1», мансарда літ. «мс2», підвал під Е літ. «пд»; визнати за ним право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «Е», прибудова літ. «е», мансарда літ. «мс», мансарда літ. «мс1», мансарда літ. «мс2», підвал під Е літ. «пд», паркан № 5, ворота № 6.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв. м, літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані по АДРЕСА_1 , та зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404.

Визнано об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд». Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд», паркан під № 5, ворота під № 6.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Не погодившись із постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу до апеляційного суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 вважає себе особою, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та ( або) обов`язки. При цьому, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі оскаржує не рішення суду першої інстанції, а просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у цій справі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, що є підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду.

Отже, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 2-3764/10 було відкрито помилково, тому воно підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2020 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила увалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції не було досліджено відповідне питання, у зв`язку з чим, суд не врахував висновки, що викладені в ухвалах Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 2-1918/11, від 13 лютого 2019 року у справі № 753/276/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 552/5413/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 403/9692/12, від 10 квітня 2019 року у справі № 374/326/15-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 2-3764/10 із Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що частиною четвертою статті 389 ЦПК України встановлено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Тому вважала, що вона вірно звернулася до апеляційного суду із скаргою, провадження за якою Запорізький апеляційний суд безпідставно закрив. Вказувала також, що на момент ухвалення Запорізьким апеляційним судом постанови від 22 жовтня 2019 року у справі № 2-3764/10 вона була власником спірного будинку.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв. м, літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані по АДРЕСА_1 , та зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404.

Визнано об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд». Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд», паркан під № 5, ворота під № 6.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись із постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу до апеляційного суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частинами першою-другою статті 24 ЦПК України апеляційний суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідно апеляційного суду (території), на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду.

Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави для закриття апеляційного провадження передбачені статтею 362 ЦПК України.

У відкритті апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_3 , належало відмовити, однак апеляційне провадження було помилково відкрито, що вказує на необхідність його закриття, оскільки оскарження заявником постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано рішення суду першої інстанції, яке заявник просить залишити в силі, є підставою для звернення до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою. Розгляд такої скарги в апеляційному порядку не сумісний з приписами процесуального закону (пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень частини третьої статті 34 ЦПК України перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснюється колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року, постановленою колегією у складі трьох суддів, було закрито апеляційне провадження, яке було помилково відкрито ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 грудня 2019 року у складі одного судді.

Схожі за змістом висновки щодо закриття провадження як помилково відкритого містяться, зокрема, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 826/10834/14, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі № 320/2127/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року від 14 квітня 2021 року у справа № 333/7816/14-ц (провадження № 61-16938св20) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2021 року у справі № 29/5005/6381/2011.

Також ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/16892/17 (провадження № 11-953апп18), постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) закрито касаційне провадження у вказаних справах, яке було відкрито помилково.

Посилання касаційної скарги на частину четверту статті 389 ЦПК України безпідставні з огляду на таке.

Особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 389 ЦПК України).

Тлумачення частини першої та четвертої статті 389 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду судом апеляційної інстанції її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Відповідно до спеціального правила статті 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги, поданої після закінчення апеляційного розгляду справи, за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, звертаючись до апеляційного суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу не на рішення суду першої інстанції, як це передбачено частиною четвертою статті 389 ЦПК України, а на постанову апеляційного суду, порядок оскарження якої визначено у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович