Дата документу 16.09.2021
Справа № 334/6920/21
Провадження № 2-з/334/24/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І.М.,

за участі секретаря судового засідання Єременко А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановив:

14.09.2021 року адвокат Коломоєць І. В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Заява мотивована тим, що Громадянин Єгипту ОСОБА_1 є батьком двох доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З грудня 2020 року, він виборює можливість спілкуватися з дітьми, якої позбавила їх мати дітей ОСОБА_4 .

З 2008 по 2015 рік сторони проживали разом, однією сім`єю в республіці Єгипет.

19 жовтня 2010 року між сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до якого, за мусульманським правом, позивач визнав відповідачку законною дружиною, а відповідачка законним чоловіком позивача, та погодились взяти шлюб. За пунктом № 5 даного договору, діти народженні в результаті цього шлюбу, вважаються законними.

29 грудня 2012 р. відповідачка прийняла іслам, що підтверджується сертифікатом про навернення до ісламу ОСОБА_5 , від 29.12.2012 р.

Від спільного проживання, у сторін народилось дві доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 народилася в місці Шаркія/Центр Белбіс, місце видачі свідоцтва про народження - Реєстр ІІІубра ан-Нахля, номер реєстрації -118, що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 . Діти мають громадянство України.

05 травня 2015р ОСОБА_6 набула громадянства України, що підтверджується довідкою від 26.08.2019р.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ). Батьківство Софії визнано за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/30/21 від 05.03.2021р. Рішення набуло законної сили.

Починаючи з кінця 2015 року, шлюбні відносини сторін, фактично припинились і відповідачка разом з доньками переїхала до України, проживає окремо від позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Щороку, позивач приїздив до Запоріжжя, проживав сім`єю з відповідачкою, спілкувався з дітьми. Між дітьми та позивачем, встановилися родинні і довірчі відносини, наявна емоційна прихильність доньок до батька.

Однак, з листопада 2020 року, відповідачкою та її співмешканцем ОСОБА_7 створюються перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, налаштовують дітей проти нього, вселяють їм думку, що він поганий батько, що хоче їх викрасти та вбити - щоб діти його боялися, вселяють їм думку, що їх батько терорист, що б діти його ненавиділи та боялися.

У зв`язку з протиправними діями відповідачки, ОСОБА_1 звернувся до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Графік побачень з Маріам, визначено судовим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 02 серпня 2021 р. по справі № 334/28/21 (суддя Філіпова І.М.), яке не набрало законної сили. Позов про визначення графіку спілкування з ОСОБА_8 вже подано, справа № 334/6124/21 (Суддя Добрев М.В). справу призначено на 23 вересня 2021 р.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 має намір встановити місце проживання дітей з ним, для відновлення спілкування та емоційного зв`язку дітей з батьком. Наразі, це є неможливим, так як діти проживають з матір`ю, знаходяться повністю під її впливом, а батько дітей повністю позбавлений можливості спілкуватися з ними, що негативно впливає на їх взаєморозуміння.

ОСОБА_9 ніде не працює, власного житла не має тому обставини, які б створювали перешкоди для виїзду за кордон - немає. Дозволу батька на перетин дітей кордону України - законодавство не потребує, так як ОСОБА_1 є іноземцем. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державною кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

ОСОБА_1 є громадянином Єгипту, що підтверджується його паспортом, а тому ОСОБА_9 може перетинати кордон з дітьми без письмової згоди батька, що унеможливить виконання рішення суду про встановлення місця проживання дітей з батьком.

Керуючись наведеним, із посиланням на вимоги статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), адвокат Коломоєць Ірини Василівни в інтересах позивача ОСОБА_1 просить задовольнити її заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Перевіривши доводи заяви про забезпечення позову письмовими доказами, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та відмову у задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частиною сьомою статті 153 ЦПК України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно із пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про учасників справи, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів заявника, які гарантують за результатами вирішення справи реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що матеріали заяви не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а містять лише посилання в заяві на потенційну можливість виїзду дитини за межі території України із матір`ю.

Також суд звертає увагу, що обраний заявником такий вид забезпечення позову, як заборона позивачу вивозити спільну дочку за межі України суперечить змісту і завданню статті 441 ЦПК України з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Згідно із частиною третьою статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказана правова позиція висловлена у постанові КЦС ВС від 27.03.2019 у справі № 643/5842/16-ц.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява про забепечення позову до подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 258-261, 441 ЦПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Філіпова І. М.