Провадження № 2-з/734/19/21 Справа № 734/464/21
У Х В А Л А

іменем України

14 вересня 2021 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

при секретарі Дідовець М.І.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , представник: ОСОБА_1 до ТзОВ «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги,

в с т а н о в и в:

В провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , представник: ОСОБА_1 до ТзОВ «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

В своїй позовній заяві позивач просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ФЕРМА» «ДИВО» на користь ОСОБА_2 1 046 000,00 гривень сума боргу, 26 847,78 гривень 3 % річних, 58 576,00 гривень індекс інфляції. Вирішити питання щодо судових витрат.

07 вересня 2021 року через канцелярію суду представником позивача до суду подана заява про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ФЕРМА» «ДИВО», про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, шляхом накладення арешту на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 18 серпня 2021 року та знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 18 серпня 2021 року.

Заявник стверджує, що 11 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО» було укладено договір № 11/04 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно до п. 1.2 Договору, фінансова допомога надається у розмірі 1 064 000,00 для поповнення обігових коштів Позичальника. Фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника грошових коштів.

Відповідно до п. 1.4 Договору, фінансова допомога надається строком на дванадцять місяців з дати зарахування грошових коштів фінансової допомоги на розрахунковий рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 1.5 Договору, по закінченні строку, вказаного в п.1.4. цього Договору, позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом видачі готівкових коштів через касу Позичальника або шляхом перерахування грошових коштів на особистий рахунок Кредитора.

Відповідно до п. 2.3 Позичальник зобов`язаний повернути фінансову допомогу в строки, що встановлені договором.

11 квітня 2019 року заявником було внесено на рахунок відповідача 1 064 000,00 грн., що підтверджується випискою з АТ «Таскомбанк».

Зобов`язання повернути поворотну фінансову безпроцентну допомогу в строк до 11 квітня 2020 року, відповідачем не виконано.

Відповідач безперервно займається переробленням молока, виробництвом молокопродуктів, вирощуванням свиней, овець та отримує з цього прибуток.

Восени 2020 року відповідачем було зібрано врожай зерна кукурудзи та соняшнику. Зібраний врожай був проданий, але погашення заборгованості за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги не відбулось навіть частково.

Також, керівником відповідача ОСОБА_3 цілеспрямовано виводяться активи Товариства на інше підприємство, Фермерське господарство «НОВА АГРО», засновником якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді на адвокатський запит з ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області № 01-13-24/1119 від 04 березня 2021 року, 30 жовтня 2020 року відповідачем знято з обліку трактор колісний БЕЛАРУС-892.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит з ГУ Держпродспоживслужби № 01-13-29/4722 від 20 серпня 2021 року, 30 листопада 2020 року за ФГ «НОВА АГРО» зареєстровано трактор колісний БЕЛАРУС-892.

Такі дії відповідача говорять про те, що він навмисно ухиляється від виконання зобов`язань за Договором.

Незастосування заходів забезпечення позову може у подальшому потягти неможливість та ускладненість при виконанні судового рішення, що має наслідком порушення права на справедливий судовий розгляд, оскільки за змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення суду є складовою, невід`ємною частиною судового розгляду.

18 серпня 2021 року за відповідачем зареєстровано знаки для товарів і послуг «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО» за свідоцтвами України на торговельні марки № 303579 від 18 серпня 2021 року та № 303580 від 18 серпня 2021, що підтверджується публікацією в офіційному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» «Промислова власність» №33 від 18.08.2021.

З огляду на те, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на зменшення власних активів з метою ухилення від повернення коштів, позивач вважає, що відповідач має намір відчужити вказану торгівельну марку іншому підприємству для її подальшого використання.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції ). Поняття законність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах Антріш проти Франції та Кушоглу проти Болгарії ).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Однак, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 18 серпня 2021 року та знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 18 серпня 2021 року не співмірні із заявленими позивачем вимогами про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі № 200/12227/17)

Заявником не доведено, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення поданого позову, а невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , представник: ОСОБА_1 до ТзОВ «ЕКО-ФЕРМА «ДИВО» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Козелецького районного суду Чернігівської області.

Суддя: