Справа № 442/5422/21
Провадження № 2/442/1177/2021
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого судді Нагірної О.Б., за участю секретаря судового засідання Кмітя Р.Б., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу про визнання недійсним заповіту, -

встановив :

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, в якому просить визнати недійсним заповіт подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 15.01.2004.

13.09.2021 від представника позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відвід судді Нагірної О.Б., вмотивована тим, що їй стало відомо про обставини по справі, які викликають сумнів в упередженості судді.

Учасники провадження в судове засідання не з`явилися.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та без застосування фіксування судового засідання технічними засобами.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Ч. 8 ст. 40 ЦПК України визначено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України „Про судоустрій і статус суддів визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11.03.2011 № 2-рп/2011 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України „Про Вищу раду юстиції встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції України.

Частина п`ята статті 47 Закону зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а також фізичних і юридичних осіб та їх об`єднання поважати незалежність судді і не посягати на неї. З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та яку мету переслідували, є неприпустимими і мають одержувати належну правову оцінку.

З огляду на вищезазначене, головуюча суддя Нагірна О.Б. вважає заявлений відвід необґрунтованим, підстави, наведені у ньому, надуманими і неправдивими, проте для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності судді, для забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі, суд приходить до висновку про задоволення заяви про відвід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 35-41, 258-261ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву про відвід судді Нагірній О.Б. у цивільній справі № 442/5422/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу про визнання недійсним заповіту.

Справу передати в канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для розподілу справ між суддями автоматизованою системою документообігу в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Нагірна О.Б.