Справа № 569/3456/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Семенюк Ю.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, третьої особи Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права користування житлом та факту тривалого проживання -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вказаним позовом, відповідно до якого просив визнати за ним право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 , встановити факт постійного проживання його у житловому приміщенні, а саме кімнаті АДРЕСА_1 , з моменту поселення 16.04.2013 року по даний час.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 липня 2000 року згідно рішення адміністрації та профкому ВАТ "Рівнеазот" йому та його сім"ї було виділено в користування кімната АДРЕСА_1 . 20 травня 2002 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_4 16 квітня 2013 року йому було видано ордер №1103 на право зайняття кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . В ордері зазначено, що останній виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ "Рівнеазот" пр.№39 від 11.04.2013 року на підтвердження спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ "Рівнеазот" пр.№147 від 24.07.2000 року. На підставі ордеру він вселився в дану кімнату та постійно проживає в ній. Таким чином набув право користування житловим приміщенням. Раніше гуртожиток по АДРЕСА_2 належав ВАТ "Рівнеазот" та 06 березня 2014 року згідно рішення №3842 Рівненської міської ради був переданий в комунальну власність міста Рівне. Згідно рішення Рівненської міської ради №5125 від 26.03.2015 року даний гуртожиток передано на баланс Об"єднання співвласників гуртожитку "Дружне". З моменту вселення він постійно користується та проживає в наданій йому кімнаті гуртожитку по даний час. На його ім"я заведені рахунки щодо оплати комунальних послуг на вказану житлову кімнату, він здійснює оплату житлово-комунальних послуг. В січні 2021 року він звернувся до Управління ЖКГ Ріненської міської ради для приватизації кімнати №62 в гуртожитку, за адресою АДРЕСА_2 . Згідно списку необхідних документів для здійснення приватизації йому потрібно було надати довідку з ЦНАП про реєстрацію за адресою житлового приміщення. Отримати довідку він не зміг, в зв"язку з відсутністю у базі даних інформації про місце його реєстрації за адресою житлового приміщення. Відсутність підтвердження його реєстрації позбавляє його права на приватизацію житлового приміщення, яким він користується. Факт постійного проживання та користування його у кімнаті АДРЕСА_1 , з моменту поселення 16.04.2013 року по даний час можуть підтвердити свідки. Позивач звернувсь до суду із вказаною позовною заявою, оскільки визнання права проживання та користування на законних підставах основного наймача відповідною кімнатою гуртожитку є умовою для реалізації ним права на приватизацію житла у гуртожитку, а отже реалізації конституційного права на житло, у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом всіх учасників справи.

14.05.2021 року представник Рівненської міської ради подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що Рівненська міська рада позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими. Вказує, що особи, які не мають офіційної реєстрації не можуть реалізувати своє право на приватизацію кімнат у гуртожитку. Право на вселення у надану житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_3 та реєстрації місця проживання позивач мав лише після видачі йому ордера 16.04.2013 року, тобто підстав для вселення у спірну кімнату до цього у позивача не було. Зазначає, що згідно відомостей з Реєстру територіальної громади міста Рівного, наявних в Управлінні забезпечення надання адміністративних послуг, позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 15.09.2000 та знятий з реєстрації місця проживання 20.06.2013. Просить відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог повністю.

03.09.2021 року директор Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що будь-які документи, що стосуються поселення в гуртожиток, виселення, розподілу кімнат, прописки, виписки та будь-які інші пов"язанні з проживанням громадян у вказаному гуртожитку, у володінні Управління ЖКГ ніколи не перебували, будь-які рішення з цих питань не приймалися, дії не вчинялися, оскільки це поза межами компетенції останнього. Просить відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з"явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_3 , він проживає у кімнаті АДРЕСА_1 приблизно з 2002-2003 року, у 2013 році видавали ордери на кімнати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_3 , він проживає у кімнаті АДРЕСА_1 приблизно з 2004 року.

Заслухавши вступне слово представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ "Рівнеазот", перейменоване у ПАТ "РІВНЕАЗОТ" з 23.06.2004 року по 02.05.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача ОСОБА_3 .

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 20 травня 2002 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , запис за №406. (а.с.10)

16 квітня 2013 року ОСОБА_3 було видано ордер №1103 на право зайняття кімнати АДРЕСА_1 . В ордері зазначено, що останній виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ "Рівнеазот" пр.№39 від 11.04.2013 року на підтвердження спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ "Рівнеазот" пр.№147 від 24.07.2000 року (а.с.9).

Згідно доданих позивачем копій квитанцій на його ім"я заведені рахунки щодо оплати комунальних послуг на житлову кімнату АДРЕСА_1 . (а.с.14)

Відповідно до Акту про проживачння особи за місцем реєстрації від 15.02.2021 року Об"єднання співвласників гуртожитку "Дружне" під час обстеження кімнати АДРЕСА_1 встановлено проживання ОСОБА_3 (а.с.15)

Рішенням 36 сесії шостого скликання Рівненської міської ради від 06 березня 2014 року №3842 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку на АДРЕСА_2 » рада вирішила прийняти у комунальну власність міста гуртожиток на АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ПАТ "РІВНЕАЗОТ", за вийнятком нежитлових приміщень площею 601,2 кв.м. Згідно рішення Рівненської міської ради №5125 від 26.03.2015 року даний гуртожиток передано на баланс Об"єднання співвласників гуртожитку "Дружне".(а.с.12,13)

Таким чином, позивач ОСОБА_3 вселився до вищевказаного житлового приміщення законно, на підставі ордеру, виданого на той час власником гуртожитку та проживає там по теперішній час.

КімнатаАДРЕСА_1 є постійним житлом для позивача, ним здійснюється оплата за житлово-комунальні послуги, житло підтримується в нормальному стані.

Згідно копії паспорта позивача ОСОБА_3 вбачається відмітка про реєстрацію за адресою кімнатаАДРЕСА_1 з 15 вересня 2000р. (а.с.5)

Відповідно до ч.4 п.18 Правил реєстрації місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 для здійснення реєстрації місця проживання особа подає документи, серед яких і такі, що підтверджують право на проживання і житловому приміщені -ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення або ж відмови їй у цьому.

З огляду на те, що позивач у встановленому порядку вселився до гуртожитку, та користується зазначеним приміщенням та належним чином виконує обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг, зміна статус гуртожитку не припиняє право позивача на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР ордер на житлове приміщення видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень і у віддані якого перебуває житловий будинок.

Підставою для надання ордеру є рішення вищезазначеного органу влади про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналогічні положення передбачені і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» вказано, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його статусу, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а визнання права проживання та користування на законних підставах основного наймача у відповідній кімнаті гуртожитку є підставою для реалізації його права на приватизацію кімнати у гуртожитку, - суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, третьої особи Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права користування житлом та факту тривалого проживання - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 у житловому приміщенні, а саме кімнаті АДРЕСА_1 , з моменту поселення 16.04.2013 року по даний час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач Рівненська міська рада, місцезнаходження: 33028 вул.Соборна,12а м.Рівне,

Відповідач Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33013 вул.Шевченка,45 м.Рівне,

Третя особа Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» місцезнаходження: 33013 вул.Шевченка,45 м.Рівне,

Повний текст судового рішення виготовлено 10.09.2021 року.

Суддя І.О.Гордійчук