КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/15366/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11250/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що 08 червня 2018 року між ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди, відповідно до якого, 09 червня 2018 року позивач передав відповідачу у строкове платне користування 70 кольорових пуфів загальною вартістю 56 000, 00 грн., тобто 800, 00 грн. за один пуф; строк оренди складав 1 день, з моменту прийняття об`єкту оренди; орендар був зобов`язаний повернути об`єкт оренди орендодавцеві 09 червня 2018 року.

За прострочення повернення стягується оплата в розмірі 100 % від вартості об`єкта оренди відповідно до п. 1.2. Договору, ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкту оренди несе та компенсує орендар. У випадку, якщо об`єкт оренди не може бути відновлений, відремонтований, орендар компенсує повну вартість об`єкта оренди відповідно до п. 1.1.2. договору - 800, 00 грн. за кожен пуф, вартість оренди складає 6 200, 00 грн. за 70 пуфів.

10 червня 2018 року представник ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» приїхав до ОСОБА_1 за місцем проведення заходу останнім на території ВДНГ в м. Києві, щоб забрати пуфи, однак відповідач повернув лише 58 пуфів замість 70. Таким чином, відповідач в порушенням умов договору оренди не повернув 12 пуфів загальною вартістю 9 600, 00 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача збитки в сумі 9 600, 00 грн., орендну плату в розмірі 276 338, 40 грн. за період з 10 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року, суму неустойки у розмірі 91 404, 24 грн., а всього 377 342, 64 грн., а також судові витрати на правничу допомогу та по сплаті судового збору а.с. 2-4, 26).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» 377 342,64 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 7 774,06 грн., що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 388 316,70 грн. (а.с. 77-80).

Не погодившись з рішенням районного суду, 29 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Григоренко О.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, що пуфи у кількості 12 штук, орендовані відповідачем, були викрадені, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження та здійснюється досудове розслідування. Вказував, що пуфи за договором оренди відповідач орендував у період з 08 червня 2018 року по 09 червня 2018 року. Фактичний вивіз пуфів уповноважені представники позивача здійснювали 10 червня 2018 року, тобто в день, коли відповідач не ніс відповідальності за пуфи, оскільки збереження пуфів з 09 червня по 10 червня 2018 року договором не було передбачено. Оскільки позивач здійснив несвоєчасне приймання пуфів за договором оренди, не з вини відповідача та з обставин незалежних від відповідача, які в цей період були викрадені, тобто відповідач не порушував зобов`язань за договором оренди, а тому не зобов`язаний нести відповідальність за викрадення 12 пуфів. Крім того, одночасне нарахування орендної плати та неустойки передбачені ч. 2 ст. 785 ЦК України за один і той же період (з 10 червня 2018 року по 23 липня 2018 року) є безпідставним та незаконним, оскільки після закінчення строку дії оренди майна та не повернення такого майна з вини орендаря, орендодавець має право лише на стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України. З цих підстав, стягнення судових витрат на користь позивача вважав необґрунтованим, заявив про стягнення з відповідача 5661.10 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та що орієнтовна сума витрат апелянта на правничу допомогу складатиме 28 000 грн. (а.с. 92-110).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Григоренко О.С. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Представник позивача - адвокат Щедрін Р.А. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоза таких підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2018 року між року ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди (а.с. 6).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.1.2., 2.2., 3.1. вищевказаного Договору, орендодавець передав орендареві у строкове платне користування 70 кольорових пуфів загальною вартістю 56 000, 00 грн., тобто 800, 00 грн. за один пуф; строк оренди складав 1 день, з моменту прийняття об`єкту оренди; орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди орендодавцеві 09 червня 2018 року. За прострочення повернення стягується оплата в розмірі 100 % від вартості об`єкта оренди відповідно до п. 1.2. договору; ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкту оренди несе та компенсує орендар. У випадку, якщо об`єкт оренди не може бути відновлений, відремонтований, орендар компенсує повну вартість об`єкта оренди відповідно до п. 1.1.2. договору - 800, 00 грн. за кожен пуф; вартість оренди складає 6 200, 00 грн. за 70 пуфів.

За довідкою про балансову вартість майна від 24 липня 2018 року № 24/07-2018, вартість однієї одиниці безкаркасної меблі кольорової пуфи-груші моделі «Oxford» у розмірі 800, 00 грн. (а.с. 7).

10 червня 2018 року представник ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» відповідач повернув лише 58 пуфів замість 70.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушенням умов договору оренди від 08 червня 2018 року не повернув 12 пуфів загальною вартістю 9 600, 00 грн.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами і сторонами не заперечувались.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 772 ЦК України наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спір виник за договором оренди майна стосовно платежів з орендної плати, збитків та неустойки, які підлягають сплаті відповідачем як орендарем через несвоєчасне виконання ним обов`язку повернути орендоване майно позивачу як орендодавцю після припинення дії договору оренди.

Відповідач не заперечував укладення вищевказаного Договору оренди та отримання в оренду 70 пуфів за договором і повернення позивачу лише 58 орендованих пуфів.

З огляду на положення пп. 3.1. Договору оренди та ст. 526 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме відповідач ОСОБА_1 , як наймач, несе ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження об`єкта оренди і має компенсувати орендодавцеві повну вартість втраченого об`єкта оренди.

Враховуючи те, що підтверджено факт втрати 12 орендованих пуфів, які відповідач мав повернути орендодавцю 09 червня 2018 року, проте не повернув, наявні підстави для стягнення із відповідача збитків в сумі 9 600,00 грн., тобто вартість 12 пуфів по 800 грн. за кожен пуф.

Доводи апелянта, що позивач мав приїхати за пуфами 09 червня 2018 року, проте, приїхав 10 червня 2018 року колегія суддів відхилила, оскільки такі умови у вищевказаному Договорі оренди сторонами не були погоджені.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 276 338,40 грн. за період з 10 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року відповідно до п. 2.2. договору оренди, а також суму неустойки у розмірі 91 404,24 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Колегія суддів перевірила та визнала необґрунтованими вказані вимоги позивача, врахувавши наступне.

Щодо вимог про стягнення із відповідача на користь позивача орендної плати в розмірі 276 338,40 грн. за період з 10 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року відповідно до п. 2.2. Договору оренди.

Так, згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до положень частини першої статті 764 ЦК України, в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного, користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, у разі закінчення строку, на який його було укладено, суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії Договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 квітня 2021 року у справі № 910/11131/19.

Отже відсутні правові підстави для нарахування і стягнення 276 338,40 грн. орендної плати за період з 10 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року відповідно до п. 2.2. договору орендипісля спливу визначеного договором строку оренди, а відомості про пролонгацію дії договору матеріали цієї справи не містять.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 91 404,24 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто суду потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Доводи відповідача про те, що орендовані ним пуфи у кількості 12 штук були викрадені в ніч на 10 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 на території виставкового центру невстановленими особами, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження за фактом крадіжки та здійснюється досудове розслідування, підтверджується повідомленням ТВО начальника Голосіївського управління поліції ГУНП у місті Києві, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за змістом яких 10 червня 2018 року надійшло повідомлення ОСОБА_2 , в подальшому з відповідною заявою звернувся ОСОБА_1 по даному факту крадіжки і 11 червня 2018 року слідчим відділом матеріали перевірки внесено до ЄРДР за № 0005651 за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 103-104).

Вказане свідчить, що неповернення відповідачем 12 орендованих кольорових пуфів відбулось внаслідок їх викрадення, що свідчить про відсутність факту неправомірного використання орендованого майна відповідачем після спливу строку оренди, який був визначений вищевказаним Договором.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що покладення на відповідача зобов`язання щодо сплати позивачу неустойки у розмірі 91 404,24 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, не можна визнати обґрунтованим.

Отже, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача орендної плати в розмірі 276 338,40 грн. за період з 10 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року відповідно до п. 2.2. Договору оренди, а також суми неустойки у розмірі 91 404,24 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки рішенням районного суду позовні вимоги задоволені у повному обсязі із зазначенням загальної суми стягнення (без визначення складових задоволених вимог), помилка районного суду не може бути виправлена шляхом часткового скасування або зміни судового рішення. Тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі ст. 141 ЦПК України, врахувавши часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» (9600 грн., тобто - 2.54 % від заявленої ціни позову), підлягає стягненню із відповідача на користь позивача - 44 грн. 75 коп. (1.5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб станом на час подання позову у 2018 році - 1762 грн. х 2.54%) судового збору за розгляд справи районним судом та 182 грн. 88 коп. витрат на правничу допомогу (пропорційно до частини задоволених вимог - 2.54%).

Слід стягнути із позивача на користь відповідача 5 593 грн. 01 коп. (5660.14 грн. сума судового збору за подачу апеляційної скарги, сплачена позивачем - 67 грн. 13 коп. ( 44.75 грн. х 150%)ставка судового збору пропорційно до частини задоволеного позову) судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого позивачкою підтверджується наявними в справі доказами (а.с. 5, 27, 32, 123).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» (код ЄДРПОУ - 36645157) задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) - 9600 грн. збитків, завданих втратою частини орендованого майна за Договором оренди від 08 червня 2018 року.

В інший частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» (код ЄДРПОУ - 36645157) - 44 грн. 75 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 182 грн. 88 коп. витрат на правничу допомогу.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» (код ЄДРПОУ - 36645157) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) - 5 593 грн. 01 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 вересня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова