печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Грицюк Н. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сабанюк І. О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої рішенням органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з держави Україна в особі Міністерства юстиції України Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_3 :

- майнову шкоду (збитки) у розмірі 127 329,14 грн, завданих прийняттям протиправного наказу від 16.05.2018р. №1518/5;

- моральну шкоду у розмірі 200 000, 00 грн, завданих прийняттям протиправного наказу від 16.05.2018р. №1518/5;

- 20 000, 00 грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач здійснював діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва. Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018р., яке було оформлено протоколом №4, до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5 вищезазначене рішення було введене в дію та припинено діяльність позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у справі № 826/8311/18 позов задоволено повністю. Судом визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14.05.2018р. №4 в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності та визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5.

У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 року у справі №826/8311/18, встановлено незаконність, протиправність, безпідставність та необґрунтованість рішень/дій контролюючого органу, у зв`язку з яким позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Застосовуючи до ОСОБА_3 такий вид дисциплінарного стягнення як припинення діяльності приватного виконавця, відповідач фактично позбавив позивача єдиного джерела доходів. Отже, протягом семи місяців позивач не мав можливості отримувати доходи від виключного виду діяльності та був змушений нести додаткові витрати, зокрема на оренду приміщення та виплату заробітної плати працівникам - помічникам приватного виконавця.

Оскільки для здійснення професійної діяльності позивачем укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 17.07.2017 року. Відповідно до вказаного договору приміщення позивач орендував саме для здійснення у ньому професійної діяльності як приватний виконавець, що підтверджується і витягом з реєстру приватних виконавців, самим договором. Орендна плата за користування вказаним приміщенням становить 15 000, 00 грн на місяць. Таким чином, фактично протягом 7- ми місяців у період з 16.05.2018 року по 28.11.2018 року позивач сплачував орендну плату за користування вказаним приміщенням без можливості здійснення у ньому професійної діяльності.

Крім того, у позивача працює помічником приватного виконавця Швець Вікторія Русланівна, якій також сплачується щомісячно заробітна плата з якої утримуються та сплачуються всі необхідні податки та збори.

Також позивачем здійснено оплату за «Технічну підтримку роботи з Системою» ДП «Національні інформаційні системи» (доступ до реєстрів рухомого та нерухомого майна, доступ до реєстру боржників та інше) у розмірі 1 350, 00 грн 19.06.2018 року.

Оскільки, результатом протиправних рішень відповідача стало ще й надсилання посадовими особами відповідача до правоохоронних органів відповідних заяв, то позивач змушений був докладати додаткових зусиль на те, щоб надавати пояснення та відписуватись на такі численні звернення та скарги і заяви відповідача та його посадових осіб.

У результаті завдана шкода полягає у витратах, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, що включає витрати на оплату праці найманих працівників за час вимушеного нездійснення діяльності приватним виконавцем, що становить 2997,02х7=20 979, 14. Також збитки понесені на оплату оренди приміщення для здійснення діяльності приватного виконавця у розмірі 15 000, 00х7=105 000, 00 грн. Також витрат, пов`язаних зі сплатою «Технічну підтримку роботи з Системою» ДП «Національні інформаційні системи» (доступ до реєстрів рухомого та нерухомого майна, доступ до реєстру боржників та інше) у розмірі 1 350, 00 грн.

За таких обставин, позивач вказує на наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними, вина заподіювана шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Таким чином, внаслідок протиправних та незаконних дій Міністерства юстиції України, про що детально викладено вище, позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі 127 329, 14грн.

Внаслідок прийняття вищевказаних рішень відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, яка полягає в наступному: внаслідок позбавлення права на професію ОСОБА_3 відчував негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт. Додаткових переживань позивачу завдано також тим, що відповідач звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами, заперечував проти позову, неодноразово оскаржував постанову про вжиття заходів забезпечення позову. Був зруйнований звичний ритм життя позивача, він був не в змозі повноцінно працювати та заробляти на життя собі та своїй родині. Позивач був вимушений публічно спростовувати вказані відомості, вживати дій для відновлення своїх прав та боротися за доступ до професії - з метою домогтися відновлення своїх прав, на що витрачав свій час, та вимушений прикладати додаткових вольових зусиль для організації свого життя. Позивач отримав відчуття постійного емоційного стресу, пригніченого стану внаслідок відчуття незахищеності від свавілля органів державної влади, внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення. Це все й досі тримає його у постійній нервовій та психологічній напрузі. У результаті протиправного рішення відповідача позивач залишився без роботи, яка є несумісною з іншою діяльністю, це спричинило для позивача велику кількість незручностей, переживань, проблем та дискомфорту.

Крім того, оскільки рішення Міністерства юстиції України широко висвітлювалися ЗМІ, вказане також негативно вплинуло на ділову репутацію позивача.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що підставою для визнання неправомірним та скасування рішення Дисциплінарної комісії від 14.05.2018, оформленого протоколом № 4, та наказу Міністерства від 16.05.2018 № 1518/5, стало не протиправне і безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а те, що засідання Дисциплінарної комісії відбувалося під головуванням ОСОБА_4 який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 285-р «Про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби» був звільнений за власним бажанням станом на день проведення засідання.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон), 16.05.2018 до Єдиного реєстру приватних виконавців України внесено відомості про дату і номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_3 .

З огляду на це, у відповідності до вимог частини першої статті 45 Закону ОСОБА_3 , був зобов`язаний припинити діяльність приватного виконавця.

Однак, з невідомих Міністерству підстав, керуючись внутрішнім переконанням, позивач продовжував орендувати офіс та оплачувати діяльність найманого працівника. При цьому, понесені у результаті таких дій витрати ОСОБА_3 намагається стягнути з Міністерства юстиції України.

Водночас, відповідно до пункту 1.1 Договору оренди житлового приміщення від 17.07.2017 приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , передано ОСОБА_3 для здійснення його господарської діяльності, а отже не лише для виконання ним обов`язків приватного виконавця.

Поряд з цим, умовами пункту 6.4 розділу 6 Договору визначено, що Орендар має право в будь-який час відмовитися від Договору, письмово повідомивши про це Орендодавця за один місяць.

Позивач не скористався правом припинення договору та свідомо без будь-яких факторів впливу чи вимушеної необхідності вносив орендну плату за приміщення, в якому не здійснював діяльність.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 30 Закону діяльність помічника приватного виконавця припиняється у разі припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця.

Враховуючи вищевикладене слід зазначити, що професійні обов`язки помічника приватного виконавця безпосередньо пов`язані із здійсненням діяльності самим приватним виконавцем.

Оскільки відповідно до наказу Міністерства від 16.05.2018 № 1518/5 діяльність приватного виконавця ОСОБА_3 була припинена, у період припинення його діяльності діяльність його помічника фактично також мала бути припинена, а отже і заробітна плата не підлягала виплаті.

Також, на час припинення діяльності, приватний виконавець не мав права вчиняти будь-які дії у відповідних державних реєстрах, пов`язані з організацією примусового виконання рішень, а тому не мав необхідності здійснювати оплату послуг Технічної підтримки роботи з Системою (та її оновленнями), оскільки в період коли було здійснено вказану оплату його діяльність була припинена.

Позивачем не доведено, що негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт виникли у нього саме внаслідок видачі Мін`юстом наказу від 16.05.2018.

Представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що в рамках згадуваної справи (№826/8311/18) лише 19 вересня 2018 року Київський апеляційним адміністративним судом було вжито заходів щодо забезпечення позову та зупинено дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018 року, яке було оформлено протоколом №4, яким задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням по суті у даній справі та зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018р.. яке оформлено протоколом №4. щодо притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, до набрання законної сили рішенням по суті у даній справі. Проте, Міністерством юстиції не було виконано вказану ухвалу суду апеляційної інстанції. На час оскарження відповідного рішення відповідача позивач мав десь зберігати наявні у нього виконавчі провадження та матеріали виконавчих проваджень, які зберігаються у нього до передачі їх тимчасовому приватному виконавцю.

Відповідно до положень ч.2 статті 45 Закону у разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця.

Отже протягом вказаного періоду часу позивач мав зберігати матеріали виконавчих проваджень, що перебували у нього на виконанні та забезпечити їх каталогізацію і архівацію.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року заяву відповідача про зміну порядку розгляду справи залишено без задоволення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі залишено без задоволення.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_3 , відповідно до рішення Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців від 29.05.2017р. №14, здійснював діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва.

Міністерством юстиції України на підставі заяви представника ПАТ «ВТБ Банк» Кунця О.Д. проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця ОСОБА_3 щодо здійснення виконавчого провадження №56020188, за результатами якої встановлено, що при здійсненні виконавчого провадження №56020188 приватний виконавець ОСОБА_3 порушив принципи, закріплені в статтях 61, 129 Конституції України, пунктах 2, 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов`язків.

На підставі обставин, встановлених в процесі перевірки було внесено подання від 12.04.2018р. № 1079/9282-33-18/20.5.1 про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018р, яке оформлено протоколом №4, задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 , посвідчення № 0042, видане 06.06.2017; застосовано до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова A.M., посвідчення № 0042, видане 06.06.2017, дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Також вказаним рішенням ухвалено звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо наявності в діях приватного виконавця ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження №56020188 ознак злочинів, передбачених статтями 3652 та 382 Кримінального кодексу України.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5 вищезазначене рішення було введене в дію та припинено діяльність відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року у справі № 826/8311/18 визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14.05.2018р. №4 в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову скасовано, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018р., яке було оформлено протоколом №4, яким задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішенням по суті у даній справі. Зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.05.2018р., яке оформлено протоколом №4, щодо притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, до набрання законної сили рішенням по суті у даній справі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині першій статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року у справі № 826/8311/18 встановлює протиправність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14.05.2018р. №4 в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності, а також наказу Міністерства юстиції України від 16.05.2018р. №1518/5.

Поряд із цим, суду не доведено наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За змістом статті 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції України забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця.

За правилами пунктів 7-9 частини другої, частини четвертої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про зупинення діяльності приватного виконавця; дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; дату та номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності. Міністерство юстиції України вносить інформацію до Єдиного реєстру приватних виконавців України не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відомостей, які згідно з цим Законом підлягають внесенню до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 44 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність приватного виконавця припиняється шляхом позбавлення права на здійснення діяльності приватного виконавця у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

У частині першій статті 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

Виходячи із вищенаведених приписів Закону, суд приходить до висновку про те, що після прийняття оскаржуваних рішення та наказу, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця, ОСОБА_3 зобов`язаний був фактично припинити свою професійну діяльність, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на його користь як майнової шкоди: витрат на оплату праці найманих працівників, збитків на оплату оренди приміщення, витрат, пов`язаних зі сплатою «Технічної підтримки роботи з Системою» ДП «Національні інформаційні системи».

Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що він вимушений був продовжувати орендувати приміщення задля забезпечення збереження виконавчих проваджень та архіву, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої та третьої статті 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця. Тимчасовий приватний виконавець зобов`язаний: зупинити виконавчі провадження до моменту їх передачі в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; передати документи діловодства та архів приватного виконавця до відповідного державного архіву.

Окрім того, слушними є посилання сторони відповідача на пункт 6.4 розділу 6 Договору оренди, яким встановлено, що Орендар має право в будь-який час відмовитися від Договору, письмово повідомивши про це Орендодавця за один місяць.

Суд не вбачає також підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, адже позивачем не доведено її наявності та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Оскарження в судовому порядку рішень відповідача, їх визнання протиправними та скасування вже є достатньо справедливою сатисфакцією порушених прав та не створює автоматичних наслідків у формі спричинення моральної шкоди.

Суд не вдається в площину аналізу поширення негативної інформації щодо припинення діяльності позивача, оскільки предметом даного судового розгляду не є захист особистих немайнових прав позивача.

За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої рішенням органу державної влади - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2021 року.

Суддя С. В. Вовк