Житомирський апеляційний суд
Справа №295/83/20 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/83/20 за позовом Міністерства оборони України, яке діє в інтересах Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Північний офіс Державної аудиторської служби, про відшкодування матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, яке діє в інтересах Концерну «Військторгсервіс» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Семенцова Л.М. у м. Житомир

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Міністерство оборони України звернулося до суду з позовами, які ухвалою суду від 02 червня 2020 року були об`єднані в одне провадження, в яких просило стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну «Військторгсервіс» матеріальну шкоду в загальному розмірі 17023,30 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським підприємством, заснованим на державній власності та входить до складу Міністерства оборони України.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві відповідно до п.1.1.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи державної фінансової інспекції в м. Києві на IV квартал 2012 року було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2009 по 01.12.2012. Результати контрольного заходу були задокументовані в акті ревізії від 20.03.2013 №072-30/626.

За результатами проведеної ревізії було встановлено, що у період перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора концерну, останнім неналежним чином виконувались посадові обов`язки, а саме: не було вжито жодних заходів для витребування заборгованості з боржників концерну та безпідставно були сплачені кошти по договорам на виконання робіт, які були укладені з ОСОБА_2 у 2012 році, що в результаті призвело до нанесення концерну «Військторгсервіс» збитків на загальну суму 17023,30 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України, яке діє в інтересах Концерну «Військторгсервіс», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 січня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, за результатами дослідження наданих письмових доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту заподіяння відповідачем збитків Концерну на суму17023,30 грн, оскільки вина ОСОБА_1 , як генерального директора Концерну «Військторгсервіс», підтверджується Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс» від 20.03.2013 року №072-30/626. Проте, суд при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог безпідставно керувався положеннями ч. 3 ст. 233 КЗпП України, якою визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди. Зокрема, судом не враховано, що Міністерству оборони України, до сфери управління якого відноситься Концерн «Військторгсервіс», стало відомо про факт проведення Державною фінансовою інспекцією в м. Києві планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс», результати якої були задокументовані в акті ревізії від 20.03.2013 року № 72-30/626, лише 01.10.2019 з листа Концерну від 30.09.2019 вих. №07/1739, а тому зазначена обставина є поважною причиною пропуску строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 130 КЗпП України визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Так, згідно ч. 1 цієї статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. А згідно ч. 2 при покладенні матеріальної відповідальності права i законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах i порядку, передбачених законодавством, i за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу Міністра оборони України від 06.03.2012 №126 ОСОБА_1 було призначено на посаду директора концерну «Військторгсервіс» та з ним, як з керівником, укладено контракт від 06.03.2012.

В подальшому, згідно з наказом Міністра оборони України від 12.03.2012 №138 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 06.03.2012 №126» внесено зміни до вищевказаного наказу та призначено ОСОБА_1 на посаду генерального директора концерну «Військторгсервіс» (а.с.9-25).

Згідно наказу Міністра оборони України № 660 від 12.10.2012, з генеральним директором концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1 був достроково розірваний контракт та останнього звільнено з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 5.2 розділу 5 контракту (а.с.26).

Відповідно до п. 2.1 укладеного контракту керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво концерном, організовує його виробничу-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань концерну, передбачених чинним законодавством України, статутом концерну та цим контрактом.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві згідно п. 1.1.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи державної фінансової інспекції в м. Києві на IV квартал 2012 року було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2009 по 01.12.2012, за результатами якої складено акт ревізії від 20.03.2013 № 072-30/626 (а.с.9-18, 81-87).

Як зазначено в акті, згідно Статуту концерну «Військторгсервіс», концерн є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Статутом визначено, що до складу концерну входить 51 державне підприємство. Учасники є юридичними особами, ведуть самостійний баланс, самостійно сплачують податки та збори, мають поточний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням.

Відповідно до п.7.3 вказаного Статуту майно концерну перебуває в державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, концерн користується і розпоряджається щодо окремих видів майна за згодою Міністерства оборони України у випадках, передбачених чинним законодавством України.

За Статутом, концерн функціонує як єдина господарська організація, є юридичною особою, має самостійний і зведений баланси, поточні та інші рахунки в установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, кутовий штамп, інші атрибути юридичної особи. Концерн діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності.

Під час розгляду справи було встановлено, що незабезпечення відповідачем, як керівником концерну «Військторгсервіс», реалізації права кредитора вимагати від боржника виконання його обов`язку, в порушення ч. 1 ст. 509 ЦК України, нанесло концерну матеріальну шкоду (збитки) на суму 4652,30 грн, а також на суму 12317,00 грн. внаслідок зайвих нарахувань за договорами з ОСОБА_2 , що з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України є підставою для покладання на відповідача обмеженої матеріальної відповідальність за шкоду заподіяну підприємству.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем річного строку, визначеного ч.3 ст. 233 КЗпП України, звернення до суду з відповідним позовом виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року роз`яснено, що, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується i при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Під час розгляду справи було становлено, що за захистом порушеного права з метою стягнення з відповідача коштів на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної Концерну «Військторгсервіс», позивач звернувся з позовами лише в грудні 2019 року. Разом з тим, акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» від № 072-30/626 було складено Державною фінансовою інспекцією в м. Києві 20.03.2013 року.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що днем виявлення шкоди є дата підписання вказаного акта, а саме 20 березня 2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визначений ч. 3 ст. 233 КЗпП України річний строк для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з даним позовом пропущено, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з вказаних підстав.

Посилання апелента на поважність причин пропуску строку, через ту обставину, що Міністерству оборони України, до сфери управління якого відноситься Концерн «Військторгсервіс», стало відомо про факт проведення Державною фінансовою інспекцією в м. Києві планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс», лише 01.10.2019 з листа Концерну від 30.09.2019 вих. № 07/1739 є безпідставним, оскільки позов пред`явлено Міністерством оборони України саме в інтересах Концерн «Військторгсервіс», якому про наявність шкоди, яка була заподіяною відповідачем, як працівником, стало відомо ще в 2013 році. Разом з тим, позивачем не наведено та не надано переконливих і достатніх доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку саме Концерном «Військторгсервіс», що унеможливлює покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, яке діє в інтересах Концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 січня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

Головуючий Судді