Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 серпня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Курбатова Д.Л.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04 жовтня 2008 року сторони перебували у шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 650 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття.

Позивач зазначає що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс.

Позивач зазначає, що у звязку з різким підвищенням плати за комунальні послуги, а також підвищенням цін на продукти харчування та предмети обіходу, її матеріальне становище, а також матеріальне становище їх сина погіршилося.

Систематичного самостійного заробітку у позивача немає, у зв`язку з тим, що вона постійно не працює, лише інколи має тимчасову роботу.

Позивач зазначає, що по мірі підростання сина, її грошові витрати значно зросли, витрати на одяг, підручники, шкільну та спортивну форму, відвідування гуртків та підготовку у репетиторів, а також шкільні одіби для сина складають від 2 до 3 тисяч гривень на місяць, а присуджена 650,00 грн., сума на сьогоднішній день є замалою, для дитини відповідного віку, а вона особисто не може забезпечити належний рівень утримання сина.

Разом з тим, зазначає, шо син ОСОБА_4 , внаслідок падіння з 5 поверху будинку отримав безліч травм, йому було проведено декілька операцій, на які позивачем потрачені значні кошти.

Окрім того, після тривалого лікування, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Ужгородській дитячій лікарні, він періодично проходить курс лікування, для чого йому необхідно проходити медичні дослідження та обстеження, а також необхідні відповідні медпрепарати, окремі з яких надто дорогі.

Відповідач ОСОБА_5 матеріально позивачу не допомогає, аліменти не виплачує, в звзку з чим станом на 04.06.2019 року, ОСОБА_3 заборгував по сплаті аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 - 26399,66 гривень.

Позивач вважає, що даний розмір аліментів є замалим, на теперішній час збільшився в Україні прожитковий мінімум на утримання дитини, мінімальна та середня заробітна плата, збільшились витрати на дитину в зв`язку з подорощенням цін на товари та послуги , а розмір стягуваних аліментів є значно менший за гарантований державою мінімальний розмір коштів необхідних для забезпечення дитини відповідного віку , а тому вважає наявні підстави для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 року з 650, 00 гривень до 3000,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття сина ОСОБА_4 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зокрема зазначив, що з 2014 року змінився розмір витрат на утримання дитини, її грошові витрати значно зросли, витрати на одяг, підручники, шкільну та спортивну форму, відвідування гуртків та підготовку у репетиторів, а також шкільні одіби для сина складають від 2 до 3 тисяч гривень щомісячно.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, надіслав повторно клопотання про відкладення розгляду справи. Письмовий відзив до суду не надходив.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процессуальним правом.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

31.08.2020 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення судового засідання .

23.04.2021 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення судового засідання .

30.08.2021 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення судового засідання .

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

18.02.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. відкрито провадження по справі та призначено проводити розгляд даної справи у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

24.03.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи до судового розгляду.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 року яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 650 гривень, щомісячно до досятгення ним повноліття.

Підставою для подання вказаного позову, позивачем зазначено - зміна матеріального стану одержувача аліментів, що пов`язана із збільшенням розміру витрат на сина, а також зміни до СК України в частині збільшення прожиткового мінімуму на дітей та зміна мінімального розміру аліментів на утримання дітей.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батькам, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, яка діє на час розгляду справи, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2021рік" затверджено на 2021 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1січня 2021 року -1921 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років: з 1січня 2021 року -2395 гривень.

Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки відповідач самоусунувся від надання достатніх аліментів на забезпечення необхідного фізичного усестороннього розвитку своєї дитини то дана обставина свідчить про неможливість позивачки самостійно забезпечувати дитині повноцінний розвиток і це є свідченням погіршення її матеріального становища.

Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення від 11.09.2014 року пройшов значний час, то зазначені вище обставини, самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідачем не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан.

З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено.

Що стосується доводів позивача про зміну законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину як на підставу для збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 .

Зважаючи на викладене, доводи позивача про зміну законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину як на підставу для збільшення розміру аліментів не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що відповідач є молодою, здоровою людиною без якихось вад зі здоров`ям, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що слід позов задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які стягуються, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року до 2000 грн. але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Такий розмір аліментів відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265,280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року в справі №308/4873/14-ц та стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації : за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області знятий з реєстраційного обліку з адреси АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання даним рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації : за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області знятий з реєстраційного обліку з адреси АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 )

Відповідач - ОСОБА_3 (за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області знятий з реєстраційного обліку з адреси АДРЕСА_1 )

Третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської міської ради (місце знаходження : 88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, 3)

Дата складання повного тексту рішення суду 09.09.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца