ЄУН № 336/833/21
пр. № 2/336/1810/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що позивачеві на підставі договору дарування від 18.08.2015 року належить будинок по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований проживаючим, але фактично не мешкає колишній чоловік позивача ОСОБА_2 . По суті вимог позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.02.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду.

Позивач в судові засідання не з?явилась жодного разу, направляла заяви про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач сповіщався про місце та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті суду за відсутності відомостей про фактичне його місце проживання.

Керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, судом цивільну справу розглянуто в заочному порядку.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 18.08.2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 .

З наданої позивачем копії паспорту ОСОБА_4 останній з 10.10.2012 року зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , тобто до набуття позивачем права власності на будинок.

Судом не оцінюється в якості доказу копія акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 28.12.2020 року, адже вказаний акт складений невідомими особами, які судом в якості свідків не допитувались, а в самому акті не зазначено звідки зазначені особи обізнані про факт проживання чи непроживання відповідача у будинку.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 405 ЦК України. на яку позивач не посилався в обґрунтування своїх вимог, визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 отримав право користування будинком в якості члена родини позивача, адже відповідач був зареєстрований проживаючим за вказаною адресою ще з 2012 року, позивачем не доведено, що відповідач дійсно протягом періоду часу, що перевищує один рік, не проживав в будинку та це не було обумовлено поважними причинами.

Крім того, позивачем не доведено, що на час звернення до суду та на час судового розгляду вона дійсно є власником цього будинку, адже позивачем надано лише копію договору та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, які актуальні станом на 2015 рік, а не на день звернення із позовом чи розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилалась в обґрунтування заявлених позовних вимог, порушення її права та наявність підстав для захисту її прав у запропонований спосіб, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Дацюк

Повне рішення складене 15.09.2021 року