Ухвала

16вересня 2021 року

м. Київ

справа № 757/14424/20

провадження № 61-11257ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що вони є співвласниками 1/2 частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира використовувалася для їх постійного проживання. Крім того, у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували по одному гаражу по АДРЕСА_2 . З червня 2015 року вони втратили контроль над своєю домівкою внаслідок того, що їх квартиру мобілізовано (примусово відчужено) військовослужбовцями підрозділів військових частин В0095 та В2231. Ані Донецькою обласною адміністрацією, ані військово-цивільною адміністрацією Донецької області не прийнято рішення про компенсацію за примусово відчужене майно та не складено акт про примусове відчуження майна. На їх звернення щодо складення такого акту, їм було відмовлено у складанні відповідних документів. Листом-відповіддю Донецької обласної державної адміністрації від 28 лютого

2017 року їм відмовлено у компенсації за примусово відчужене майно через відсутність порядку для складання актів про примусове відчуження або вилучення майна, проведення оцінки майна та надання компенсації в умовах мобілізації.

Враховуючи викладене, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 02 червня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі по 100 000 грн кожному.

У липні 2021 року до Верховного Суду Кабінет Міністрів України подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Заявник посилався на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті

389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду заявником усунуто недоліки касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня

2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та стягнення моральної шкоди.

Надіслати іншим учасникам справи копії касаційних скарг та доданих

до них документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційні скарги, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України,

у строк до 16 жовтня 2021 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров