Житомирський апеляційний суд
Справа №935/432/21 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу № 935/432/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Янчук В.В. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № SAMDN8453 від 18.02.2019 року у розмірі 84 162,53 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 13.06.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів утворилася заборгованість. 18.02.2019 року сторони підписали Додаткову угоду № SAMDN8453, відповідно до якої позивач здійснює анулювання частини заборгованості, якщо відповідач здійснить платіж в розмірі та в строки, визначених цією Угодою. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач порушив зобов`язання за договором та станом на 04.01.2021 року має заборгованість у сумі 84162,53 грн, з яких: 2292,72 грн. заборгованість за кредитом; 10122,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 71746,96 грн. заборгованість за пенею.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Додатковою угодою до Договору № SAMDN8453 від 18.02.2019 року у розмірі 12415 грн. 57 коп.

В апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 Угоди.

Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, у передбачене п. 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 Угоди, не застосовуються. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином умови Додаткової угоди, не вносила платежі у розмірах та строки згідно з умовами Додаткової угоди, тому відповідно до пункту 1.6 та підпункту 1.6.1 Додаткової угоди прощення боргу не відбулося.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, то з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених вимог позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували розмір та підстави нарахування неустойки за Анкетою-заявою від 13.06.2013 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом встановлено, що 18.02.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № SAMDN8453 (а.с.6).

Як передбачено п.1.1. Додаткової угоди, сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла за період з дати укладання Договору до дати підписання цієї угоди складає 86662,10 грн.

Банк здійснює прощення (анулювання) частини боргу, що виникла за період з дати надання Клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 70253,97 грн., штрафу 0 грн. (п. 1.2 Угоди).

Відповідно до п. 1.3 Угоди, сторони узгодили строк повернення кредиту до 25.08.2019 року та відсоткову ставку за кредитом у розмірі 0,01 % (п.1.4 Угоди).

Відповідно до п. 1.5 Угоди, Клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у такому порядку:

- 1.5.1. клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 2500 грн., у строк не пізніше 18.02.2019 року;

- 1.5.2. клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів у розмірі 2318,04 грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 2318,04 грн.

Пунктом 1.6 додаткової угоди передбачено, що ця угода згідно статті 212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та пунктом 1.5 додаткової угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені пунктом 1.2 додаткової угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена пунктом 1.4 угоди.

Пунктом 1.6.1 додаткової угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених у пункті 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена у пункті 1.2, та умова про зміну процентної ставки передбачена у пункті 1.4 угоди не застосовується.

Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, при укладені додаткової угоди до кредитного договору, позичальнику були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах.

Встановивши, що ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду від 18 лютого 2019 року, при цьому її умови позичальником не виконувалися, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вимога позивача про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною та перевищує розмір всієї заборгованості по кредиту та по відсоткам, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. З, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

В постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року (справа №523/19182/14-ц) зроблено висновок, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за прострочення виконання зобов`язання слід зменшити до розміру заборгованості по тілу кредиту та визначити її в сумі 2292,72 грн.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення в частині вимог про стягнення пені, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

А тому, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБнак» належить стягнути 505 грн. 18 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2292,72 грн. заборгованості з пені.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 505 грн. 18 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді