ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5822/21 Справа № 199/9214/15 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю Таргетинг,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Таргетинг, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Таргетинг (далі ТОВ Таргетинг), в якому просить стягнути з відповідача частину заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ТОВ «Таргетинг» 08 квітня 2016 року було укладено договір позики, відповідно до якого він передав товариству грошові кошти у сумі 1 388 183,40 грн. з терміном повернення до 08 квітня 2017 року. З огляду на те, що ТОВ «Таргетинг» не виконало свої зобов`язання за вказаним договором відповідно до його умов, виникла заборгованість у розмірі 200 000,00 грн. яку останній просив стягнути з позичальника.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ Таргетинг на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 квітня 2016 року посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1121, в розмірі 200 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с. 66-67/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ Таргетинг подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог /а.с. 72-73/.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України скористався та подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до встановлених процесуальних норм ч.1 ст.367 ЦПК України оскаржуване судове рішення переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ Таргетинг.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Таргетинг» укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1121, згідно умов якого ОСОБА_1 передав у власність ТОВ «Таргетинг» грошові кошти у сумі 1 388 183,40 грн. для придбання обладнання за контрактом №01/02/2016 від 22 лютого 2016 року. Грошові кошти (суму позики безвідсотково) ТОВ «Таргетинг» зобов`язується повернути ОСОБА_1 у строк до 08 квітня 2017 року (включно).

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 08 квітня 2016 року ТОВ «Таргетинг» прийняло від ОСОБА_1 1 388 183,40 грн.

Відповідно до копії вимоги щодо виконання зобов`язання за договором позики від 08 квітня 2016 року направленої цінним листом ТОВ «Таргетинг», ОСОБА_1 висловив вимогу щодо погашення заборгованості за договором позики від 08 квітня 2016 року у строк не пізніше 10 березня 2019 року шляхом перерахування суми на зазначені у вимозі реквізити.

У строк, що визначений у договорі, та в подальшому у вимозі, відповідач ТОВ «Таргетинг» борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами боргових зобов`язань та враховуючи відсутність належних доказів щодо спростування суми боргу зі сторони відповідача, сума позики підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

З таким висновком також погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звертаючись з позовними вимогами заявником надано суду копію договору позики від 08 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1121, та копію квитанції про прийняття боржником суми позики у розмірі 1 388 183,40 грн. Дані обставини підтверджуються факт виконання вимог договору позики та виникнення між сторонами боргових зобов`язань.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Таргетинг» не заперечує обставини отримання грошових коштів у борг.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст.545 ЦК України: прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1); якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові; у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2); наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, зі змісту вказаних норм закону вбачається, що наявність у кредитора (позивача) на руках оригіналу договору позики, а також відсутність розписки кредитора про повернення боргу свідчить про невиконання боржником (відповідачем) свого зобов`язання.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було досліджено оригінал договору позики, що підтверджує наявність боргових зобов`язань, не виконаних з боку відповідача.

Статтею 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості звернення заявника з даним позовом, оскільки договором позики передбачено досудове врегулювання спору в безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису колегія суддів вважає безпідставними, оскільки п.2.4 договору передбачено звернення стягнення суми боргу як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису. Тобто, відповідно до умов договору право вибору способу стягнення суми боргу належить ОСОБА_1 . Крім того, норми ст.ст.15, 16 ЦК України закріплюють право позивача обирати спосіб захисту свого порушеного права.

Твердження відповідача з приводу того, що правочин який було вчинено 08 квітня 2016 року не є договором позики по своїй суті, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки товариством не надано доказів фактично здійсненного іншого правочину сторонами. Посилання відповідача щодо укладання договору, як гарантія надання позивачу посередницьких послуг в придбанні деревообробного обладнання не підтверджено належними та допустимими доказами, тоді як зазначення переліку обладнання у договорі застави не може беззаперечно підтверджувати той факт, що обладнання було придбано саме позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли інші зобов`язанні ніж боргові за договором позики.

Таким чином, ТОВ «Таргетинг» не доведено суду належними та допустимими доказами, що правочин який було вчинено 08 квітня 2016 року не є договором позики по своїй суті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача частину заборгованості за договором позики.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Таргетинг залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко