ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленської О.І.

представника позивача - адвоката Гальченко Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 7 липня 2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ГУНП в Полтавській області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 21.02.2020 року він звернувся до ГУ НП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Савельєвим Д.В. під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000281, а саме неналежного виконання службового обов`язку.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2020 року у справі № 554/2049/20 його скаргу на бездіяльність ГУ НП в Полтавській області про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення було задоволено, зобов`язано уповноважених осіб ГУ НП в Полтавській області внести відповідні відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань, за його заявою від 21.02.2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Вказував, що станом на 25.11.2020 рок жодних відповідей про виконання ухвали йому не було надано, витяг з ЄРДР не надіслано, протягом майже 9 місяців досудове розслідування не було розпочате.

Вважає, що проведенням неналежного розслідування йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.07.2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Вказує, що місцевим судом не було звернуто уваги на ту обставину, що ухвала слідчого судді від 17.08.2020 року не виконувалась, станом на 25.11.2020 року він так і не отримав повідомлення про її виконання та витяг з ЄРДР;

Суд належним чином не дав оцінку тим обставинам, що 03.09.2020 року відомості були внесені до ЄРДР за № 0001895 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 374 КК України. Станом на 07.07.2021 року досудове розслідування триває, жодної процесуальної дії не було вчинено з боку органу досудового розслідування, хоча він перебуває у статусі потерпілого.

Через протиправну бездіяльність посадових осіб та на надмірну тривалість досудового розслідування у нього виник дискомфорт та почуття несправедливості, він постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилося почуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади та безсоння.

Зазначив на порушення вимог ст.13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та правові висновки Великої палати Верховного Суду у справі № 920/715/17, викладені у постанові від 12 березня 2019 року, а також у постанові від 21.02.2018 року по справі № 522/22008/15-ц.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив до апеляційного суду.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 21.02.2020 року звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою щодо можливого вчинення слідчим СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 кримінального правопорушення (неналежне виконання службових обов`язків) під час здійснення ним досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000281.

Оскільки відомості за його заявою не були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність службової особи органу досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В. від 17.08.2020 року (справа № 554/2049/20, провадження № 1-кс/554/3333/2020) скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано уповноважених осіб ГУНП в Полтавській області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 21.02.2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

03.09.2020 року, на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001895 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України,

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не було надано достатніх доказів для доведення факту протиправності дій відповідачів та спричинення йому моральної шкоди, що знаходяться у причинно-наслідкового зв`язку між собою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням правил про відшкодування шкоди, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 08 квітня 2020 року № 638/14009/17, від 03 квітня 2019 року № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 02 вересня 2020 року № 607/8203/18, від 16 вересня 2020 року № 638/6363/19, від 17 вересня 2020 року № 638/9834/18, від 23 вересня 2020 року № 638/14007/17, сформовано правовий висновок, зокрема про те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності прокурора, слідчого під час досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, у разі задоволення таких скарг, становить достатню справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Місцевий суд належним чином проаналізував наявні в матеріалах справи докази, зокрема, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2020 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених осіб ГУГП в Полтавській області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 21.02.2020 року (а.с.9).

У відповідності з листом заступника начальника СВ ГУ НП в Полтавській області № 1849/115/101/2-2021 від 02.03.2021 року та витягом з ЄРДР, 03.09.2020 року до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0001825 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 374 КК України (а.с 38,39).

Аналіз змісту зазначених доказів не дає підстав для висновку щодо надмірної тривалості досудового розслідування та заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із цим, та що допущенні слідчим процесуальні порушення суттєво вплинули на порушення нормальних життєвих стосунків позивача.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Несвоєчасне внесення відомостей до ЄРДР та незакінчення досудового розслідування протягом дев`яти місяців, саме по собі також не може свідчити про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, та, що в такому разі безумовно наявне порушення вимог ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод в аспекті «ефективності національного засобу правового захисту».

Задоволення місцевим судом скарги ОСОБА_1 в кримінальному провадженні є належним відновленням порушення прав ОСОБА_1 .

Та обставина, що на даний час кримінальне розслідування не завершено, не свідчить про наявність протиправних дій чи бездіяльності слідчих органів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він зазнав моральної шкоди, яку він оцінює саме в грошовому виразі, також висновків місцевого суду не спростовує.

Апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від зазначених вище висновків Верховного суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 та від 21.02.2018 року у справі № 522/22008/15-ц , є безпідставними, оскільки місцевий суд при вирішенні спору вірно оцінив надані позивачем докази, дав їм належну оцінку, вірно застосував норми матеріального права, що, в своїй сукупності, не суперечить правовим висновкам викладеним в зазначених постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді

Ю.В. Дряниця

Т.О. Кривчун