22-ц/804/2376/21
237/3129/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 237/3129/20

Номер провадження 22-ц/804/2376/21

15 вересня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Мальованого Ю.М., Халаджи О.В.

сторони по справі:

позивач: Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

- за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 29 червня 2021 року, повний текст якого складено суддею Медведським М.Д. в м. Курахове в приміщенні Мар`їнського районного суду Донецької області 29 червня 2021 року, о 13 годині 20 хвилин,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Позивач звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 25.11.2010 року відповідачка підписала заяву № б/н з метою отримання банківських послуг, та в подальшому отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк свої зобов`язання виконав та перерахував відповідачу суму обумовлено договором, а останній свої зобов`язання не виконує та кредит не сплачує. Станом на 30.06.2020 року відповідачка має заборгованість за кредитними зобов`язанням в сумі 152049,47 грн., з яких 1739,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 148520,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1790,00 грн. нарахована пеня.

Просив стягнути заборгованість частково, а саме: 1739,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3928,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3210,37 грн. заборгованість з пені, а усього в сумі 8877,79 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2020 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 12.07.2011 року у розмірі 137386 (сто тридцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 94 коп., з яких: 1739,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 135647,56 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за період з 25.11.2010 року по 31.12.2019 року, вирішено питання про стягнення судових витрат.

23.11.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вищєзазначеного заочного рішення.

25.02.2021 року ухвалою Мар`їнського районного суду було скасовано заочне рішення від 21.10.2020 року в зазначеній цивільній справі.

19.05.2021 року надійшла заява від позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачки за кредитним договором суму 8877,79 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

29 червня 2021 року рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на численні висновки ВС України вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що до суду надано копію анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам`яткою клієнта складає договір про надання банківських послуг. Після отримання картки відповідач здійснив її активування, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

В подальшому картку було перевипущено, відповідачка продовжувала нею користуватися.

Керуючись правовими позиціями ВСУ щодо пропуску строку позовної давності апелянт зазначив, що перебіг позовної давності щодо кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця картки, тобто, апелянт звернувся до суду в межах цих строків.

Вважає, що суд необґрунтовано відмовив в стягненні заборгованості, оскільки відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та використанням кредитної картки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 8 877,79 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

25.11.2010 року між відповідачкою та позивачем був укладений кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачці кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що визнається сторонами у справі.

Детальні умови кредитного договору викладені в умовах та правилах надання банківських послуг.

В порушення умов вищезазначеного договору, відповідачка свої зобов`язання до цього часу не виконує, що виразилось в недотриманні строків погашення кредиту, строків погашення відсотків.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній платіж, який визнає відповідачка, за кредитним договором позичальниця здійснила 28.05.2014 року за карткою № НОМЕР_1 і після цього жодних платежів за кредитним договором не було сплачено до моменту звернення до суду із цим позовом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, 09.07.2018 року відповідачкою нібито було сплачено 210 грн. за карткою № НОМЕР_2 , однак дана обставина не визнається відповідачкою та заперечується нею у відзиві. Відповідачкою зазначається, що жодних коштів за карткою № НОМЕР_2 нею не сплачувалось. У відповіді на відзив позивач не спростовує наведене. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що відповідачкою було здійснено платіж 09.07.2018 р. за карткою № НОМЕР_2 , оскільки, згідно довідки банку строк дії картки № НОМЕР_2 сплинув у серпні 2016 року. (а.с. 13).

Отже, відмовляючи у позові, суд дійшов висновку про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 275 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і спливла до додаткової вимоги.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачкою заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності, у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав Учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» , п. 57).

Оскільки відповідачка останній раз здійснила платіж 28.05.2014 року, то саме з даного моменту у банку виникло право на пред`явлення позову до суду. Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем не було реалізовано. У вище зазначений 3-річний строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не здійснювалось.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 637/105/17 Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищевказане, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній платіж, який визнає відповідачка, за кредитним договором позичальниця здійснила 28.05.2014 року за карткою № НОМЕР_1 і після цього жодних платежів за кредитним договором не було сплачено до моменту звернення до суду із цим позовом. Строк дії картки закінчився -05/17 (а.с.13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, 09.07.2018 року відповідачкою нібито було сплачено 210 грн. за карткою № НОМЕР_2 , проте, цей факт вона заперечувала.

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, платіж від 09.07.2018 р. за карткою № НОМЕР_2 викликає сумнів, оскільки, згідно довідки банку строк дії картки № НОМЕР_2 сплинув у серпні 2016 року.

Отже, перебіг строку позовної давності за карткою № НОМЕР_1 закінчився у травні 2017 року, а картки № НОМЕР_2 - у серпні 2016 року.

Даних про те, що зазначені картки було перевипущено матеріали справи не містять.

Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права у серпні 2020 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Оскільки колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що в даній справі мало місце порушення строку позовної давності звернення до суду з позовом, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та таким, що винесено у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, і не підлягає скасуванню за доводами, викладеними в апеляційної скарзі, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: