Справа № 189/711/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
(вступна та резолютивна частина)
14.09.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області
Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Єдаменко І. В.,
секретаря судового засідання Котляревської А. М.,
представник позивача ОСОБА_1
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Маломихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Маломихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк визначений у один рік, за яким просив визнати, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: по АДРЕСА_1 . Позов мотивований тим, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 669 виданого 09.05.2019 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О. Г., ОСОБА_2 успадкував після смерті своє матері ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . До 2003 року, разом з померлою мамою проживала сестра позивача ОСОБА_3 з її сином ОСОБА_4 . В 2003 році вони виїхали на постійне проживання до Російської Федерації. На даний час вони проживають окремо, за межами України в м. Воркута Російської Федерації. З того часу позивач змушений сам нести усі витрати по утриманню домоволодіння, в тому числі сплачувати за спожиту електроенергію та газ. На даний час у позивача виникла необхідність продати належну йому квартиру. Для оформлення договору купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі ОСОБА_2 необхідна довідка з інформацією щодо зареєстрованих осіб в належній йому квартирі. Відповідно до довідки наданої йому старостою Просянського старостинського округу Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області за № 507 від 26.05.2021 року в належній йому квартирі до цього часу зареєстровані його сестра ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з тим, що відповідачі не бажають приїздити до України зняття з реєстрації з будинку, у позивача виникають певні труднощі. Згідно акту від 04.09.2018 року : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично в ньому не проживають з 2003 року, тобто більше одного року. Остання адреса їх місця проживання як відомо позивачу, є м. Воркута Російська Федерація. Також позивач зазначив, що з відповідачем перестали спілкуватися одразу після того як він виїхав до США та не зустрічались і до цього часу. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними не має. Будь-яких заяв до органів місцевого самоврядування, або будь-яких інших установ та організацій стосовно того, що відповідач не проживатиме в будинку з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також не має. Представник позивача ОСОБА_1 з`явився до судового засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилися, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяви, клопотання, пояснення, відзив на позов та заперечення до суду від них не надходили. Третя особа: виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області надали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 669 виданого 09.05.2019 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г., ОСОБА_2 успадкував після смерті своє матері ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 являється власником квартири загальною площею 43,8 кв. м. (а. с. 8). Згідно довідки, що видана Просянською селищною радою № 507 від 26.05.2021 року, в житловій квартирі , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 26.05.2021 року зареєстровані : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 14).
Згідно акту від 04.09.2018 року : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично в ньому не проживають з 2003 року, тобто більше одного року.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_5 . Починаючи з 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідачі не проживають, а після смерті колишньої власниці взагалі ніхто не мешкає. Повідомила, що не обізнана про наявність будь-яких спадкових спорів.
Суд визнав недоцільним допит свідка ОСОБА_7 , оскільки матеріали справи містять достатній обсяг доказів, які можуть бути оцінені судом при прийнятті рішень, а неодноразове оголошення перерви у судовому засіданні матиме наслідком затягування розгляду справи.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Вирішуючи дане питання, суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК УРСР строки.
Отже, позивачем доведено, що відповідачі не проживають у даній квартирі більше одного року. Суд також звертає увагу на той факт, що згідно домової книги відповідачі вже зняті з реєстрації, однак, як пояснив представник позивача, вказану інформацію не було внесено до електронного реєстру, що стало підставою звернення до суду.
Згідно тверджень позивача, відповідачі втратили інтерес до житла, у зв`язку з постійним місцем проживання за межами України. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли з практиці застосування судами Житлового кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час, без поважних причин, в утриманні будинку участі не беруть, отже, чинять власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, і позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з цих підстав, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Маломихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.09.2021 року

Суддя І. В. Єдаменко

14.09.2021