КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/1738/21 Головуючий у І інстанції Кравчук Ю.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Деркач Олександри Володимирівни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» про розірвання договору пайової участі в кооперативі, припинення права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та визнання права власності на майно,

УСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» про розірвання договору пайової участі в кооперативі, припинення права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та визнання права власності на майно.

Позивач просить розірвати Договір про пайову участь у кооперативі №П3/1/01 від 07.10.2016, укладений між ОСОБА_4 та Житлово-будівельним кооперативом «Почаївський 3»; припинити право власності Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0124, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32148381 від 01.11.2016; припинити право власності Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0009, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 0340 га шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32157540 від 01.11.2016; визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0124, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га; визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0009, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 0340 га.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого засідання.

03 червня 2021 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від ОСОБА_4 надійшла заява про забезпечення позову. Заявник просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0124, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0009, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 0340 га, які на даний час належать відповідачу на праві власності та заборонити будь-яким фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії відносно вищезазначених земельних ділянок.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач вказує, що предметом позову є розірвання договору пайової участі у кооперативі №П3/1/01 від 07.10.2016 через неналежне виконання відповідачем умов договору та повернення у власність позивача земельних ділянок з кадастровими номерами :01:036:0124 та :01:036:0009. Як зазначає позивач, на даний момент зазначені земельні ділянки належать відповідачу, у зв`язку з чим позивач має підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитися даними земельними ділянками, та відчужити їх на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що, в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 рокузаяву про забезпечення позову задоволено частково.

До набрання рішенням суду законної сили у цивільній справі №367/1738/21 за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» про розірвання договору пайової участі в кооперативі, припинення права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та визнання права власності на майно, накладено арешт на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:036:0009, площею 0, 034 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108, яка належить на праві приватної власності Житлово-будівельному кооперативу «Почаївський 3»;

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:036:0124, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108, яка належить на праві приватної власності Житлово-будівельному кооперативу «Почаївський 3».

У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду з апеляційною скаргою звернулась адвокат Деркач О.В.як представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - осіб, що не залучені до участі у справі, однак вважають, що ухвалою суду про забезпечення позову вирішено питання про їх права та обов`язки.

В обґрунтування наявності права на апеляційне оскарження ухвали, зокрема, представник апелянтів зазначила, що на спірних земельних ділянках відповідачем здійснювалося будівництво будинку, який є об`єктом капітального будівництва за договором пайової участі у кооперативі №П1/01К, укладеним між ОСОБА_1 та ЖБК «Почаївський 3» 19 травня 2017 року, а також за договором про пайову участь у кооперативі № П1/02К, укладеним між ОСОБА_2 та ЖБК «Почаївський 3» 08 січня 2018 року.

На дату звернення позивача із позовом будівництво не завершено. Таким чином, на земельних ділянках, що є предметом позову, розташовано об`єкт, будівництво якого здійснювалося, зокрема, за грошові кошти, отримані відповідачем від апелянтів в якості пайового внеску.

У зв`язку із вищевикладеним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявами про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які станом на день складання даної апеляційної скарги судом не розглянуті.

Зазначили також, що у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору про пайову участь у кооперативі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожен окремо звернулись до суду із позовами про розірвання договору та стягнення грошових коштів, які наразі розглядаються Ірпінським міським судом Київської області.

В рамках розгляду вказаних цивільних справ судом першої інстанції вирішено питання про задоволення позовів та накладено арешт на земельні ділянки :01:036:0009 та :01:036:0124.

Таким чином, винесенням оскаржуваної ухвали суд першої інстанції утруднив виконання можливого рішення суду про задоволення позовів у справах №367/2164/21 та №367/3747/21, тобто вирішив питання щодо інтересу заявників.

В доводах апеляційної скарги також зазначають, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, зокрема не надав належної правової оцінки фактам, наведеним заявниками у заявах про залучення в якості третьої особи, зокрема факту розташування на земельних ділянках недобудованого об`єкта, будівництво яке здійснювалося за грошові кошти заявників. Заходи забезпечення позову, про застосування ких просив позивач, вважають не є співмірними заявленим позовним вимогам, що є порушенням ч. 2 ст. 149 ЦПК України, оскільки наразі вартість земельних ділянок збільшилася за рахунок пайових внесків заявників.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Деркач О.В. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Литвиненко Р.С. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

ЖБК «Почаївський 3» свого представника для участі у судовому засіданні не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :01:036:0124 та :01:036:0009 належать відповідачу, і невжиття заходів забезпечення позову, які є співмірними із предметом позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до частини 1 cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

На підставі наведеного, враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що з наявних в матеріалах справи доказів та документів встановлено, що з урахуванням співмірності заходів з позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права позивача по справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку пронакладення арешту на спірні земельні ділянки

Так, із позовної заяви вбачається, що предметом позову в даній справі є позовні вимоги щодо розірвання договору пайової участі в кооперативі та припинення права власності на земельні ділянки шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та визнання права власності на вказане нерухоме майно.

Згідно актом приймання-передачі земельних ділянок №П3/1/01-1 від 07 жовтня 2016 року та №П3/1/01 від 07 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 передала в якості пайового внеску до Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» земельні ділянку кадастровий номер :01:036:0009, площею 0, 034 га, та кадастровий номер :01:036:0124, площею 0,1000 га розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать їй на праві приватної власності, а кооператив приймає вищевказані земельні ділянки в якості пайового внеску (а.с. 24-25).

Власником вищевказаних земельних ділянок є Житлово-будівельний кооператив «Почаївський 3» з 26 жовтня 2016 року, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованих 13 січня 2021 року (а.с.20-23).

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо права власності на спірні земельні ділянки, ОСОБА_4 обґрунтовано навела припущення про те, що відповідач може відчужити на користь третіх осіб вказані вище земельні ділянки, право власності на які на даний час зареєстроване за цим відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні земельні ділянки на дату винесення оскаржуваної ухвали вже були арештовані в якості забезпечення позовів у справах №367/2164/21 та №367/3747/21 не є підставою для скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року, оскільки позивач не є стороною вищевказаних справ та його права можуть бути порушені у разі неправомірних дій відповідача до на набрання чинності рішення у даній справі.

Посилання апелянта на те, що судом допущено неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову з огляду на зміст заявлених позовних вимог не заслуговують на увагу.

Так, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено обставин, які б свідчили про те, що забезпечення позову призводить до дисбалансу прав сторін по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Деркач Олександр и Володимир івни залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.