КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1578/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпровського районного суду міста із вказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), який мотивувала тим, що із 03 жовтня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що діти живуть з нею і перебувають на її утриманні. Відповідач з травня 2019 року проживає окремо, у повній мірі не приймає участі у вихованні дітей та їх утриманні. Обсяг щомісячних витрат на дитину становить близько 15 000 грн., зокрема - витрати на фізичний розвиток та навчання однієї дитини становлять близько 6 140,00 грн. щомісячно. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі: 15 000 грн. на утримання кожної окремо дитини до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 19.10.2019 року. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору та 2 950 грн. витрат на правничу допомогу.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суми платежу по аліментам за один місяць в розмірі по 3 000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись із рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ненадання правової оцінки доказам по справі, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що відповідач не працює, які спростовуються посвідченням моряка серії НОМЕР_1 від 03.08.2011 року, листом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України від 26.01.2017 року, витягом щодо перетинання відповідачем кордону України за період з 25.06.2015 року по 03.02.2020 року неодноразово в різних напрямках, листом Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України» від 28.04.2020 року щодо відкриття відповідачем рахунків, на які ним здійснювалися перерахування коштів.

Також, позивач посилається на те, що у період з 01.03.2016 року по 05.06.2019 року відповідач отримував заробітну плату на посаді старшого інженера близько 94 333,00 грн., тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Крім того, позивач у скарзі зазначає, що судом зроблено помилкові висновки щодо розміру фактичних витрат на правову допомогу та зменшено їх до 2 950,00 грн. В той же час, витрати у розмірі 14 750,00 грн. підтверджені квитанцією про оплату за договором про надання правової допомоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення і правомірно визначив аліменти на утримання дітей у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину, а доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і вказана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання двох дітей сторін до їх повноліття у розмірі по 3 000,00 грн на кожну дитину.

При визначенні аліментів суд вірно врахував, що їх розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживають окремо з травня 2019 року, діти проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Також судом встановлено, що станом на час ухвалення рішення, відповідач офіційно не працював.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позов частково, визначивши розмір аліментів, що підлягає сплаті відповідачем на кожну дитину з урахуванням встановлених у справі обставин у розмірі по 3 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 15 000,00 грн. на кожну дитину, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Визначені судом аліменти у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину відповідають вимогам необхідності, достатності та співмірності для забезпечення розвитку дитини.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що як вбачається із наявної у справі довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 14.05.2020 року за період з 1 кварталу 2016 року по 2 квартал 2020 року відомості про страховий стаж, заробітну плату та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_2 в реєстрі застрахованих осіб відсутні. Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків у електронному вигляді від 12.05.2020 року за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2020 року розмір доходу виплаченого ОСОБА_2 у вигляді заробітної плати відсутній. Отже, аліменти у розмірі по 15 000 грн. на кожну дитину з відповідача будуть перевищувати встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2 218 грн. та відповідно є достатніми.

При цьому, колегія суддів враховує, що обов`язок утримувати дітей закон (ст. ст. 180, 181 СК України) покладає на обох батьків у рівних частинах.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність стягнення аліментів у розмірі по 15 000 грн. на місяць необґрунтовані, оскільки позивач не надала належних доказів, що відповідач за своїм матеріальним становищем може сплачувати аліменти на утримання дітей, які б давали підстави для їх стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач працює моряком та у період з 01.03.2016 року по 05.06.2019 року отримував заробітну плату на посаді старшого інженера близько 94 333,00 грн., не ґрунтуються на матеріалах справи. Посилаючись на вказані обставини, позивач всупереч положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ст. 81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що відповідач має офіційні доходи, з яких сплачує податок, а також доказів про розмір таких доходів. Тому, колегія суддів відхиляє їх як такі, що не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину та відмови у задоволенні решти вимог і не впливають на законність рішення суду.

Крім того, доводи позивача про добровільну сплату коштів та суми, які сплачував їй відповідач, також не можуть враховуватись при визначенні розміру аліментів, оскільки не свідчать про отримані відповідачем доходи.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має у власності рухоме та нерухоме майно, колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 750, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Частково стягуючи витрати у розмірі 2 950, 00 грн., суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України про те, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки позовні вимоги було задоволено частково, тому судові витрати стягнуто з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у загальній сумі 2 950,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та не вбачає підстав для збільшення суми витрат, визначеної судом першої інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи не доводять незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення суду.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи відповідно до наявних у ній матеріалів та представлених сторонами доказів, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, рішення є законним та обґрунтованим, правові підстави для його скасування чи зміни відсутні, відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар