ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/350/21 Справа № 201/195/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Юлії Володимирівни на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Юлії Володимирівни про визначення часток власності подружжя, визнання неправомірними дій нотаріуса і постанови про відмову в видачі свідоцтва, зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. про визначення часток власності подружжя, визнання неправомірними дій нотаріуса і постанови про відмову в видачі свідоцтва, зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач посилалася на те, що з 10 лютого 1968 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У період шлюбу 30 липня 1998 року на підставі договору міни вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано на Товарній біржі «Катеринославська» 30 липня 1998 року за реєстраційним № 007/0435-Н. У подальшому, 17 серпня 1998 року, за реєстровим № 84-166 в реєстровій книзі № 350п вони зареєстрували вищевказану нерухомість в КП «ДМБТІ» ДОР (частки подружжя в праві власності на нерухоме майно не визначені). Чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до витягу №944814823 від 18 серпня 2016 року про реєстрацію в спадковому реєстрі приватним нотаріусом Романченко Ю.В. заведена спадкова справа № 58/2016, згідно якої вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нею отримано свідоцтво про право на спадщину від 09 грудня 2016 року на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало померлому ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В. від 14 грудня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що договір міни не був нотаріально посвідчений. Зазначає, що на виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 17 серпня 1998 року Договір міни був зареєстрований у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації та відомості про нових власників були внесені за реєстраційним номером N 84-166 у реєстрову книгу № 350п та виданий технічний паспорт на квартиру. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за подружжям права власності на спірну квартиру на підставі Договору міни, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Оскільки подружжя повністю виконало умови Договору, Договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у Дніпропетровському БТІ у передбаченому законом порядку, та угода обміну з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася, подружжя на підставі ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набули право власності на спірну квартиру і правомірно володіли нею. Крім того, нотаріус навіть не запропонувала їй отримати свідоцтво про право власності на належну їй частку у спільному майні, тоді як за нормами ст.ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а частки подружжя визнаються рівними. Позивач просила суд визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ; визначити, що її частка - ОСОБА_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить Ѕ; визнати неправомірними дії, що викладені в листі за № 523/02-14 від 08 листопада 2018 року приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В., які пов`язані з відмовою їй у видачі свідоцтва про право власності на частки у спільному майні (квартиру АДРЕСА_1 ) спадкоємця та спадкодавця; визнати неправомірною постанову відповідача про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В. видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В. видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частину зазначеної квартири у спільному майні подружжя; зобов`язати відповідача видати їй свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у спільному майні подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року позовну заяву задоволено частково. Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ частку. Визначено, що ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить, становить Ѕ частка. У задоволенні решти позовних вимог про визнання неправомірними дій нотаріуса і постанови про відмову в видачі свідоцтва, зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року стягнуто з приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору по справі у розмірі 1536 грн. 80 коп. Стягнуто з приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року та додаткове рішення суду від 09 червня 2020 року, ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду в частині задоволення її позовних вимог залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, з 10 лютого 1968 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі(т.1 а.с. 8).

На підставі Договору міни нерухомого майна від 30 липня 1998 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , договір зареєстровано Товарною біржею «Катеринославська» за реєстраційним №007/0435-Н (т.1 а. с. 9)

17 серпня 1998 року за реєстровим № 84-166 в реєстровій книзі № 350п ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували право власності на вищевказане нерухоме майно у КП «ДМБТІ» ДОР без визначення часток, що підтверджується реєстраційним посвідченням (т.1 а.с 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (т.1 а.с. 90).

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 58/2016 (т.1 а.с. 82-151)

Позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1201, на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало померлому ОСОБА_2 (т.1 а.с. 17).

Постановою приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 грудня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 з тих підстав, що спадкоємцем ОСОБА_1 не надано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (т.1 а.с. 18, 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що подружжя ОСОБА_3 повністю виконали умови Договору міни, який у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у Дніпропетровському БТІ у передбаченому законом порядку, правочин з підстав недотримання нотаріальної форми договору судом недійсним не визнавалася на підставі ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність», подружжя набуло право власності на спірну квартиру, а тому дійшов висновку, що у зв`язку із відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину наявні правові підстави для визначення частки ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та частки позивача по 1/2, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Позивач вважає, що відповідач - приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю. В. незаконно відмовила їй у видачі свідоцтво про право на спадщину, а тому звернулася до суду з позовом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріусаколи йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Предметом даного спору, крім визнання дій нотаріуса неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, є визначення частки померлого та визначення частки позивача у праві спільної сумісної власності на квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх син - ОСОБА_4 18 серпня 2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини за законом (т.1 а.с 86).

У категорії справ про визначення частки померлого за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (підпункт 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Нотаріус у справах про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно не є належним відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином з колом відповідачів, які повинні відповідати за цими позовними вимогами.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»).

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання неправомірними дій нотаріуса і постанови про відмову в видачі свідоцтва, зобовязання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину слід зазначити, що суд дійшов обгрунованого висновку про відмов у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині у звязку з їх безпідставністю.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В. слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог позивача, та додаткове рішення суду 09 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Юлії Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Юлії Володимирівни про визначення часток власності подружжя, визнання неправомірними дій нотаріуса і постанови про відмову в видачі свідоцтва, зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину скасувати в частині визначення, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ частку, визначення, що ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить, становить Ѕ частка та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді