Провадження № 2/161/297/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсонюк Ю.Л.,

представника позивача Куденьчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Укрзалізниця» визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1985 працював на виробничому підрозділі «Радошинський піщаний кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» (на час звільнення начальник виробничого підрозділу). 10.06.2020 наказом №102-ос/тр його було звільнено із займаної посади на підставі п.5 ст.41 КЗпП України.

Позивач своє звільнення вважає незаконним, оскільки переконаний, що рішення про його звільнення прийнято неуповноваженою особою, таке рішення не погоджено з правлінням АТ «Українська залізниця», позивач не є посадовою особою в розуміння п.5 ч.41 КЗпП.

Крім того позивач вказує про понесення ним моральної шкоди, яку він оцінює у грошовому виразі у 5 000 грн., а також очікує понести судові витрати, які просить стягнути з відповідача на його користь.

З наведених вище підстав позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №102-ос/тр від 10.06.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничого підрозділу «Радошинський піщаний кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця», поновити останнього на роботі з 10.06.2020 та стягнути з відповідача в користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково представником позивача подано до суду орієнтовний розрахунок середньої заробітної плати, що підлягає сплаті при поновленні на роботі ОСОБА_1 , згідно якого до стягнення пропонується сума виплати за час вимушеного прогулу з 10.06.2020 по 06.09.2021 (310 робочих днів) у розмірі 332 440 грн. (1072,39 грн. (середньоденна заробітна плата х 310 р.д.).

Представник відповідача ОСОБА_3 у письмовому відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву заперечила позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що позивач звільнений з роботи на підставі наказу директора філії, що відповідає повноваженням та посадовим обов`язкам останнього. Окрім того, представник позивача наголосив на неспівмірності заявленої позивачем суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу та на безпідставності вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

В судові засідання представник відповідача не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена судом про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що з 09.09.1985 позивач працював у виробничому підрозділі «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» (а.с. 29-31).

Згідно наказу начальника Управління №62-ос від 15.02.2007 ОСОБА_1 призначений директором Радошинського кар`єроуправління ДП «Управління промисловий підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (а.с.14).

З 14.12.2015 ОСОБА_1 переведенона посаду начальника ВП «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу в.о. начальника філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця» №303/ос (а.с. 15).

Відповідно до копії наказу директора філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» №204-ос/тр від 16.09.2018, начальник ВП «Радошинський кар`єр» філії «ЦУП « ПАТ «Укрзалізниця» Присада І.В. з 20.09.2018 вважається таким, що працює за безстроковим трудовим договором за основним місцем роботи з посадовим окладом згідно штатним розписом (а.с.17, 36).

На виконання розпорядження директора філії «ЦУП» №ЦУП-8/2561 від 04.06.2020, ОСОБА_1 09.06.2020 відбув у відрядження до м.Київ у Філію «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» на підставі наказу №8 від 09.06.2020 для проведення балансової комісії за підсумками роботи за 1-й квартал (а.с.17-21).

Згідно копії посвідчення про відрядження №13 ОСОБА_1 , останній прибув до місця постійної роботи у с. Радошин, Ковельського району, Волинської області, 11.06.2020, що стверджується відповідною відміткою та підписом уповноваженої особи ВП «Радошинський кар`єр» (зворот а.с.21).

Згідно копії наказу директора філії «ЦУП «АТ «Укрзалізниця» №102-ос/тр від 10.06.2021, ОСОБА_1 наказано звільнити з посади начальника виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» 10.06.2020 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п.5 ст.41 КЗпП (а.с.27).

10.06.2020 ОСОБА_4 винесено наказ (розпорядження) №4/0С про припинення трудового договору (контракту), відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено 10.06.2020 з посади начальника ВП «Радомишського кар`єр» у зв`язку з припиненням повноважень за п.5 ст.41 КЗпП України, на підставі наказу філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» №102-ос/тр від 10.06.2020 (а.с.28).

Згідно копії листка непрацездатності серії АДФ №253719 від 20.06.2020, ОСОБА_1 у період з 11.06.2020 по 19.06.2020 перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.22-23).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року. Одночасно зі змінами до частини першої статті 41 КЗпП України цим Законом було внесено зміни до частини третьої статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Вказаний Закон не містить жодних обмежень щодо спеціального кола суб`єктів.

Зазначене свідчить, що положення пункту 5 статті 41 КЗпП України регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до її виконавчих органів.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну службу" посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій

У статті 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон) зазначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Законом України від 11.07.1995 № 282/95-ВР у Кодексі України про адміністративні правопорушення слова "службова особа" замінено словами "посадова особа". Таким чином, можна зробити висновок про те, що поняття "посадова особа" та "службова особа" є синонімічними.

У примітці до статті 364 Кримінального кодексу України визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації.

Службова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 № 5 організаційно - розпорядчими обов`язками (наявність яких є характерними для поняття "посадова особа") є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами) їх заступники, особи які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири, тощо).

Згідно копії довідки №193 від 22.06.2020, копії трудової книжки (відмітка №18) серії НОМЕР_1 , копії наказу №102/ос-тр від 10.06.2020 та копії наказу №4/ос від 10.06.2020 (а.с.27-31, 36) ОСОБА_1 станом на день звільнення займав посаду начальника Виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до пп.2 п.18 Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2018 №938), товариство утворює філії, представництва та інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень (а.с.37-78).

Відповідно до пп. 1-2 п.5.1 Положення про Виробничий підрозділ «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» від 01.08.2019 №ЦУП-4/149, керівництво виробничим підрозділом здійснюється керівником виробничого підрозділу, який призначається на посаду директором філії за погодженням з товариством у встановленому порядку та шляхом видання відповідного наказу, з дотриманням вимог чинного законодавства про працю. Звільнення з посади керівника виробничого підрозділу здійснюється наказом директора філії з дотриманням вимог чинного законодавства про працю. Згідно п.п. 5.2, 5.3 даного Положення, керівник виробничого підрозділу діє на підставі довіреності виданого філією та підпорядкований директору філії, під час здійснення своїх посадових обов`язків керується рішеннями товариства, філії в межах повноважень та несе відповідальність за невиконання та неналежне виконання цих рішень (а.с.120-106).

З огляду на вищевказане та у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 станом на день звільнення займав посаду начальника Виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця», повноваження якого визначаються положенням про ВП «Радошинський кар`єр» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця», то щодо такого працівника можливе застосування процедури звільнення, передбаченої п.5 ст.41 КЗпП.

Однак, одночасно із цим суд наголошує на тому, що п.п. 5.2, 5.3 Положення про ВП «Радошинський кар`єр» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця», керівник виробничого підрозділу діє на підставі довіреності виданого філією та підпорядкований директору філії.

Згідно пп.5-6 п.5.5 Положення про Філію «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» №166 №13.03.2019, директор філії на підставі довіреності та у межах своїх повноважень зокрема приймає на роботу та звільняє працівників філії згідно зі штатним розписом та номенклатурою посад, з урахуванням вимог п.5.1 цього Положення, укладає, змінює та розриває трудові договори, приймає рішення з питань оплати праці та обліку робочого часу працівників філії, застосовує заходи заохочення та/або притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників філії, відповідно до встановленого порядку, а також делегує вищевказані повноваження щодо працівників виробничих структурних підрозділів (а.с.79-100).

Відповідно до відмітки (№18) від 10.06.2020, здійсненої у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади начальника виробничого підрозділу у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи за п.5 ст.41 КЗпП на підставі наказу №4/ос від 10.06.2020 (а.с.31).

Згідно копії наказу №4/ос від 10.06.2020 такий документ видано ОСОБА_4 (відповідно до відмітки у графі «керівник підприємства») на підставі наказу філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» №102-ос/тр від 10.06.2020 (а.с.28). Вказаний наказ отримано засобами електронного поштового зв`язку ВП «Радошинський кар`єр» 11.06.2020 о 15 год. 43 хв., що стверджується довідкою №195 від 22.06.2020 (а.с.34).

Окрім того, наказом №103-ос/тр від 11.06.2020 директором філії «ЦУП» покладено обов`язки начальника виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» з 11.06.2020 (до дня фактичного призначення начальника ВП) на заступника начальника виробничого підрозділу Кіндера Г.О. (а.с.32).

Зважаючи на визначений Положенням порядок призначення та звільнення з посади начальника ВП «Радошинський кар`єр», саме наказ директора Філії «ЦУП» є єдиною належною підставою звільнення такої посадової особи, оскільки начальник виробничого підрозділу знаходиться у безпосередньому його підпорядкуванні. Наказ заступника начальника виробничого підрозділу №4/ос від 10.06.2020 у даному випадку не може вважатися виданий уповноваженою особою, оскільки прийняття такого рішення виходить за межі повноважень заступника начальника підрозділу, визначених внутрішніми організаційно-розпорядчими документами підрозділу, філії та товариства.

Суд також звертає окрему увагу на те, що ОСОБА_1 у період з 10.06.2020 по 11.06.2020 перебував у відрядженні у Філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця», що у м. Києві, про що свідчать відповідні відмітки здійснені у посвідченні про відрядження №13 (а.с.21), та що стверджується копією №8 від 09.06.2020 (а.с.19), копією розпорядження директора Філії №ЦУП-8/2561 від 04.06.2020 та копією графіку роботи комісії та здачі фінансової звітності за І-квартал виробничими підрозділами Філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» (а.с.17-18).

Відповідно до ст. 121 КЗпП на весь час відрядження за працівником зберігається місце роботи (посада). Таким чином, припинення трудового договору під час відрядження законодавством про працю не передбачене.

З огляду на те, що ОСОБА_1 повернувся до місця постійної роботи лише 11.06.2020 (зворот а.с.21), накази №102-ос/тр та №4/ос про звільнення позивача 10.06.2020 суперечать нормам трудового законодавства, оскільки їх винесено передчасно.

Відповідно до положень ч.2 ст.40 КЗпП, також не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 ст.40 КЗПП), а також у період перебування працівника у відпустці.

Зважаючи на те, що у період з 11.06.2020 по 19.06.2020 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у Голобській АЗПСМ (а.с.23), звільнення позивача у період з 11.06.2020 по 19.06.2020 є неправомірним.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч.2 ст.252 КЗпП України, однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації, обраними до складу виборної профспілкової організації, своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. З ч.2 ст.252 КЗпП України випливає, що отримання такої згоди обов`язкове при звільненні з будь-якої підстави.

З копії протоколу оперативної наради ВП «Радошинський кар`єр» №7 від 11.06.2021 судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом профспілки, однак до голови профспілкового комітету ВП «Радошинський кар`єр» Рижко В.В. звернень про погодження рішення про звільнення ОСОБА_1 за п.5 ст.41 КЗпП не надходило (а.с.24-26).

Враховуючи наведене, звільнення ОСОБА_1 без відповідної згоди виборного органу профспілки суперечить вимогам ч.2 ст.252 КЗпП.

Отже, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу №4/ос від 10.06.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ВП «Радошинський кар`єр» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця».

Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки суд визнає звільнення позивача з роботи незаконним, з відповідача на його користь слід стягнути середній заробітку за весь час вимушеного прогулу, який розраховується судом таким чином.

Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата

Зважаючи на те, що звільнення проведено у травні 2020 року, в якості розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати судом використовується період квітень-травень 2020 року.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зазначає, що період квітень-травень 2020 року містить 40 робочих днів.

Згідно наданих відомостей про доходи позивача, у квітні 2020 року йому нараховано 30048,33 грн. заробітної плати, а у травні 2020 року 12847,40 грн. Всього 42895,73 грн.

В такому випадку, середньоденний заробіток позивача у квітні-травні 2020 року становив 1072,39 грн. (42895,73 /40).

Кількість робочих днів з 11 червня 2020 року (наступний, за датою звільнення) по 05 вересня 2021 року (переддень ухвалення рішення, оскільки в день його ухвалення воно має бути негайно виконане відповідачем) становить 309.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 червня 2020 року по 05 вересня 2021 року становить 331 369,51 грн. (1072,39 х 309), які суд і стягує з відповідача на користь позивача.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

На переконання суду, своїми діями, які виразилися у незаконному звільненні, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях через необхідність звернення до суду для поновлення своїх порушених прав, а також в зміні звичного способу життя.

Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи розмір присудженого на користь позивача середнього заробітку, суд доходить до висновку, що на його користь слід присудити 5 000 грн моральної шкоди завданої у зв`язку з порушенням його трудових прав.

Окрім того, з відповідача на користь держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору за вимогу про поновлення на роботі, яка була звільнена від оплати судовим збором на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Також у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі, що становить 15 000 грн., оскільки такі витрати є співмірними з обсягом наданих послуг та підтверджуються копією ордеру серії ВЛ №000067436 від 23.06.2020, копією додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 23.06.2020, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №658 від 30.05.2012, попереднім розрахунком вартості наданої правової допомоги за договором від 08.07.2020, копією квитанції до прибуткового касового ордера №30-06/20 від 30.05.2020.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 265, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ (розпорядження) №4/ос виконуючого обов`язків керівника виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Кіндера Геннадія Олексійовича від 15 травня 2020 року «Про припинення трудового договору (контракту)» від 10 червня 2020 року, яким ОСОБА_1 звільнено 10 червня 2020 року з посади начальника виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» у зв`язку з припиненням повноважень за п.5 ст.41 КЗпП України на підставі наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №102-ос/тр від 10.06.2020.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із 11 червня 2020 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код , адреса: м. Київ, вул. Сенаторна, 12/1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 червня 2020 року по 05 вересня 2021 року в розмірі 331 369 (триста тридцять одна тисяча триста шістдесят дев`ять) гривень 51 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м. Київ, вул. Сенаторна, 12/1) на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код , адреса: м. Київ, вул. Сенаторна, 12/1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м. Київ, вул. Сенаторна. 12/1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 24 664 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 97 коп. підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.09.2021.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк