Єдиний унікальний номер 226/589/21
Номер провадження 22-ц/804/2096/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 226/589/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від додаткових витрат на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року (суддя Салькова В.С., повний текст рішення складений 27 травня 2021 року),

в с т а н о в и в :

04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення його від додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що з 27 квітня 2012 року вони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 23 серпня 2017 року. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилися діти сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Заочним рішенням суд від 17 липня 2015 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дітей були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно та додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , що викликані особливими обставинами хворобою, в сумі 1000 грн. щомісячно постійно. Додаткові витрати стягнуто через те, що син ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, має вроджений порок серця, коарктацію аорти, м`язовий дефект міжшлункової перегородки. З рішення суду не вбачається витрат, які ОСОБА_2 понесла та буде нести у майбутньому у зв`язку з лікуванням сина. Не заперечуючи наявності вродженого пороку серця у дитини при народженні та встановлення йому інвалідності, вважає, що стягнутий розмір додаткових витрат підлягає перегляду, оскільки після проведеної в 2013 році операції та подальшої реабілітації у 2015 році інвалідність було знято. Наразі за консультативним висновком спеціаліста від 08 вересня 2020 року у дитини наявний діагноз «Вроджений порок серця, стан після операції», рекомендовано фізичну групу підготовчу, санаторно-курортне лікування. Інших рекомендацій, в тому числі медикаментозних, не надано. Просить суд звільнити його від сплати додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Зменшено додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 липня 2015 року у справі № 2/226/960/2015, з 1000 грн. щомісячно до 500 грн. щомісячно.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що підставою для стягнення додаткових витрат було перебування дитини на інвалідності та потребі в медикаментозному лікуванні, які на момент подачі позову змінилися. Надані відповідачем докази на підтвердження додаткових витрат, які вона несе, у зв`язку з перебуванням дитини на обліку, не підтверджують потребу в постійних щомісячних витратах. Суд не звернув увагу, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мати дитини, ОСОБА_8 , яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до закону.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представником позивача надано заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника, на задоволенні апеляційної скарги наполягає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Діти мешкають із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 встановлено діагноз: вроджена вада серця, коарктація аорти. 06 червня 2013 року виконано операцію з усунення коарктації аорти і наразі дитина знаходиться у стані після операції. З 14 серпня 2013 року дитина мала статус інваліда дитинства, інвалідність знято 15 квітня 2015 року. Від народження по теперішній час знаходиться на диспансерному обліку лікаря-педіатра, дитячого кардіолога за місцем мешкання, з 08 вересня 2020 року перебуває на обліку дитячого кардіолога КНП «Обласна дитяча лікарня м. Слов`янськ». Дитині рекомендовано проходження ЕКГ 2 рази на рік, УЗД 1 раз на рік, огляд кардіолога 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування одноразово на рік, огляд кардіохірургом (а.с. 14, 39, 45, 61, 72).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 липня 2015 року у справі № 2/226/960/2015 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01 липня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття, також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина ОСОБА_4 додаткові витрати, які викликані особливими обставинами хворобою, в сумі 1000 грн. постійно щомісячно, починаючи з 01 липня 2015 року (а.с.7-8).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у справі № 2/226/506/2015 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10).

З 04 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_8 , від якої має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.63, 64).

Позивач ОСОБА_1 працює у ПАТ ШУ «Покровське» та з його заробітної плати утримуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в розмірі 1/3 частини заробітної плати та по 1000 грн. щомісяця через хворобу сина ОСОБА_4 . За період з вересня 2019 року по серпень 2020 року включно утримано 117454,82 грн. аліментів та 15384,00 грн. додаткових витрат з урахуванням індексації (а.с.11), з вересня 2020 року по лютий 2021 включно 60892,81 грн. аліментів і 7692,00 грн. додаткових витрат (а.с.50).

31 серпня 2020 року дитині ОСОБА_6 проведена УЗД серця (ехокардіографія) вартістю 550 грн. (а.с.37), на проїзд з дитиною до м. Слов`янська та у зворотному напрямку витрачено 606 грн. (а.с.38), крім того, відповідачка з дітьми відпочивали у м. Святогірську в готелі «Смерека» з 11 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , що коштувало 14000 грн., та з 17 лютого 2021 року по 21 лютого 2021 року, що коштувало 8000 грн. (а.с.41-43).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для звільнення позивача від додаткових витрат на дитину не вбачається, оскільки такі витрати продовжує нести відповідачка через те, що обставини, за яких стягувалися додаткові витрати у 2015 році, хоча і змінилися, але не припинили своє існування повністю.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Відповідно до пунктів. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Так, відповідачкою ОСОБА_2 надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вродженої вади серця, коарктації аорти. 06 червня 2013 року виконано операцію з усунення коарктації аорти і наразі дитина знаходиться у стані після операції. З 14 серпня 2013 року дитина мала статус інваліда дитинства, інвалідність знято 15 квітня 2015 року. Від народження по теперішній час знаходиться на диспансерному обліку лікаря-педіатра, дитячого кардіолога за місцем мешкання, з 08 вересня 2020 року перебуває на обліку дитячого кардіолога КНП «Обласна дитяча лікарня м. Слов`янськ». Дитині рекомендовано проходження ЕКГ 2 рази на рік, УЗД 1 раз на рік, огляд кардіолога 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування один раз на рік, огляд кардіолога 2 рази на рік.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що відповідачкою надано достатньо доказів, які підтверджують, що дитина потребує постійного специфічного догляду та проведення профілактично-лікувальних заходів, та відповідно, значних матеріальних витрат.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У даному випадку, враховуючи що позивач ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що він , як батько ОСОБА_6 , 17 травня 2013 року, повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, суду апеляційної інстанції не надано.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

Л.П. Никифоряк

О.В. Халаджи