Номер провадження: 88-ц/813/10/21
Номер справи місцевого суду: 522/8837/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 20219 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, -

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди (т. 1 а.с. 3-10, т. 2 а.с. 2).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що з 25 жовтня 2013 року по 27 квітня 2018 року позивач працював на посаді завідувача дипломно-паспортного відділу служби капітана порту в Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту ДП «Адміністрація морських портів України» № 138к від 27 квітня 2018 року його було звільнено на підставі ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Приводом для звільнення послужили матеріали цільової перевірки роботи дипломно-паспортного відділу служби капітана Одеського морського порту ОФ ДП «Адміністрація морських портів України», яка була проведена з 19 березня 2018 року по 03 квітня 2018 року згідно наказу № 165 від 14 березня 2018 року.

Позивач вказував на те, що посилання в наказі про звільнення на нібито порушення з боку позивача Положення про дипломно-паспортний відділ, що затверджений наказом начальника ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» за №79 від 28 лютого 2014 року та Інструкції «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27 вересня 1993 № 322, завдання діями позивача збитків відповідачу (розмір не встановлений та не вказаний в наказі), не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені відповідними доказами. Також вважає, що відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ст.149 КЗпП України. Крім того, наявні суттєві протиріччя між наказом про звільнення та наказом № 354 від 16 травня 2018 р. «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу». Звільнення було проведено за відсутності подання капітана морського порту. Адміністрація відповідача своєчасно не виплатила позивачу всіх належних сум, чим грубо порушила трудове законодавство. Звільнення позивача здійснено відповідачем без законної підстави та із порушенням порядку, встановленого законом (т. 1 а.с. 3-10, т. 2 а.с. 1-2, 48-56).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2 а.с. 82-87).

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 138к від 27 квітня 2018 року в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 381 971,82 гривень, визначеної без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 152,60 гривень. В іншій частині позову відмовлено (т. 2 а.с. 149-150).

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року (т. 2 а.с. 197-203).

30 липня 2019 року ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року за нововиявленими обставинами, в якій просило скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Заява обґрунтована тим, що апеляційний суд при ухваленні постанови в частині стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 р. по 18 червня 2019 р. не встановив, що позивач на той момент вже був працевлаштований у Державній службі морського та річкового транспорту України. До того ж, судом не з`ясовано та не визначено розмір заробітку, отриманого за новим місцем роботи. Крім того, заявник посилається на те, що з огляду на працевлаштування позивача за новим місцем роботи, моральна шкода у нього взагалі відсутня. Також ДП «Адміністрація морських портів України» зазначає, у якості нововиявленої обставини, що поновлення ОСОБА_1 в Адміністрації з 27 квітня 2018 року є неможливим з огляду на працевлаштування позивача у Державній службі морського та річкового транспорту України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви ДП «Адміністрація морських портів України» про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року за нововиявленими обставинами необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 138к від 27 квітня 2018 року в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 381 971,82 гривень, визначеної без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 152,60 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року (т. 2 а.с. 197-203).

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року за нововиявленими обставинами, ДП «Адміністрація морських портів України» зазначало, що апеляційний суд при ухваленні постанови в частині стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 р. по 18 червня 2019 р. не встановив, що позивач на той момент вже був працевлаштований у Державній службі морського та річкового транспорту України. До того ж, судом не з`ясовано та не визначено розмір заробітку, отриманого за новим місцем роботи. Крім того, заявник посилався на те, що з огляду на працевлаштування позивача за новим місцем роботи, моральна шкода у нього взагалі відсутня. Також ДП «Адміністрація морських портів України» зазначало, у якості нововиявленої обставини, що поновлення ОСОБА_1 в Адміністрації з 27 квітня 2018 року є неможливим з огляду на працевлаштування позивача у Державній службі морського та річкового транспорту України.

Згідно зі ст.423 ЦПК України, підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у скоєнні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у ст.423 ЦПК є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ст.423 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ст.423 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст.423 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в стст.424-426 ЦПК.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Колегія суддів зазначає, що вказані ДП «Адміністрація морських портів України» обставини не можуть бути визнані судом як нововиявлені, оскільки вони не входять до предмета доказування у справі та не можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Так, безпідставним є посилання заявника на те, що апеляційний суд при ухваленні постанови в частині стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 р. по 18 червня 2019 р. не встановив, що позивач на той момент вже був працевлаштований у Державній службі морського та річкового транспорту України. До того ж, судом не з`ясовано та не визначено розмір заробітку, отриманого позивачем за новим місцем роботи.

Колегія суддів зауважує, що законом не передбаченого будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, обставини, визначені ДП «Адміністрація морських портів України» у якості нововиявлених, були зазначені заявником у касаційній скарзі на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, і вказаним доводам дана правова оцінка Верховним Судом.

Посилання ДП «Адміністрація морських портів України», у якості нововиявленої обставини на те, що з огляду на працевлаштування позивача за новим місцем роботи, моральна шкода у нього взагалі відсутня, є також безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено порушення законних прав ОСОБА_1 з боку саме ДП «Адміністрація морських портів України», що призвело до моральних страждань позивача, і факт його працевлаштування за новим місцем роботи не скасовує відповідальність відповідача за порушення прав ОСОБА_1 .

Також не є нововиявленою обставиною посилання ДП «Адміністрація морських портів України» на те, що поновлення ОСОБА_1 в Адміністрації з 27 квітня 2018 року є неможливим з огляду на працевлаштування позивача у Державній службі морського та річкового транспорту України, оскільки вказані обставини мають бути з`ясовані державною виконавчою службою на стадії виконання постанови суду апеляційної інстанції відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що обставини, вказані у заяві ДП «Адміністрація морських портів України», у розумінні положень ЦПК, не є нововиявленими, а тому вплинути на висновки суду при постановленні судового рішення не могли, у зв`язку із чим у задоволенні заяви ДП «Адміністрація морських портів України» про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року за нововиявленими обставинами необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 390, 423, 429 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні заяви ДП «Адміністрація морських портів України» про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 20219 року залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 вересня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе