ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 659/954/18

провадження № 22-ц/819/1239/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,
секретарПлохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області у складі судді Цесельської О.С. від 20 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Верхньоторгаївської сільської ради Нижнісірогозького району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визначити додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Цир Любешівського району Волинської області.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини через скрутне матеріальне становище. Зазначила, що вагітність та народження дітей 13 січня 2011 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 , які потребували постійного догляду, значна відстань від місця відкриття спадщини унеможливили своєчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суд скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що внаслідок нотаріально посвідченого договору міни земельних ділянок він набув право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 . Реалізуючи на підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції спадкові права, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, укладеному між особою, яка подала апеляційну скаргу та ОСОБА_3 .. Отже, вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються його права.

Також, апеляційну скаргу мотивовано тим, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував положення ч.3 ст.1272 ЦК України. Поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що зазначені позивачем причини пропуску строку у вісім років не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, як спадкоємця. Крім того, ОСОБА_2 приховала від суду наявність іншого спадкоємця, дружини, яка проживала разом з чоловіком за однією адресою, а отже фактично прийняла спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не визнала, вважає, що у спірних правовідносинах щодо спадкування, ОСОБА_1 за відсутності у нього спадкових прав не є особою, права якої порушуються оскаржуваним рішенням, а тому апеляційне провадження за його апеляційною скаргою має бути закрито. Зазначає, що наявність цивільного провадження про визнання недійсним договору міни земельних ділянок за її позовом до ОСОБА_1 не є тією підставою, яка свідчить про порушення його прав рішенням про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Посилається на те, що її мати ОСОБА_4 , як дружина її батька не проявляє зацікавленості до цієї спадщини, та на момент смерті батька була зареєстрована в с. Верхні Торгаї, а отже фактично спадщину не прийняла.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Цир Любешівського району Волинської області (а.с.4,8,9).

За повідомленням державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена (а.с.39).

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою Верхньоторгаївської сільської ради №566 від 11 вересня 2018 року (а.с.12).

Відповідно до довідки Цирського старостинського округу від 12 вересня 2018 року № 49/15/04-37 ОСОБА_9 проживав в АДРЕСА_2 (а.с.16).

Земельна ділянка, площею 8,76 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої на підставі державного акта про право приватної власності на землю, серія ІІІ-ХС № 013642, виданого 29 січня 2003 року Верхньоторгаївською сільською радою, був ОСОБА_3 , та яка мала б бути об`єктом спадкування, перейшла у власність ОСОБА_10 в силу нотаріально посвідченого договору обміну земельних ділянок від 05 серпня 2010 року (а.с.5, 136-142).

У судовому порядку ОСОБА_2 оскаржує зазначений договір обміну земельних ділянок (справа № 659/107/19, провадження № 2/659/51/19) (а.с.81).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав про наявність спору про право на земельну ділянку, яка мала бути об`єктом спадщини, як така, що належала померлому до укладення договору міни земельних ділянок, а отже оскаржуване рішення суду впливає на його права.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину.

Отже, відповідачем у справі такої категорії може бути учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання про коло заінтересованих в отриманні спадщини осіб, які обґрунтовано мають правомірний інтерес щодо визначення юридичної долі спадщини.

Вирішуючи питання про те, чи стосується прав та інтересів заявника оскаржуване судове рішення, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватися виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №504/2457/15-ц (провадження №14-726цс19)).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_3 , рішенням суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 не вирішувалося питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , яким безпосередньо не вирішувалося питання про майнові права на майно, власником якого вважає себе особа, яка звернулася із апеляційною скаргою.

Безумовно, оскарження ОСОБА_2 договору міни у іншому судовому провадженні є пов`язаним із справою, яка переглядається, проте, ухвалення рішення суду про визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини безпосередньо не вирішує прав та обов`язків ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, набутої ним відповідно до договору міни.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, а також те, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи в суді першої інстанції у будь-якому статусі не брав, не є учасником спадкових правовідносин з приводу визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини і рішенням суду безпосередньо не вирішувалось питання про його права та обов`язки, тобто апеляційне провадження у справі було відкрито за апеляційною скаргою особи, яка не є суб`єктом апеляційного оскарження цього судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року підлягає закриттю.

Згідно п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, ураховуючи те, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 на момент ухвалення оскаржуваного рішення не вирішувалось, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п.1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33).

Наразі, ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення в порядку та у спосіб, визначені законом.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 362, 368, 390 ЦПК України , суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області у складі судді Цесельської О.С. від 20 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Верхньоторгаївської сільської ради Нижнісірогозького району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 14 вересня 2021 року.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко