Справа № 939/2747/19 Головуючий в суді І інстанції Унятицький Д.Є.
Провадження № 22ц-824/9579/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Київській страховий дім", Моторного (транспортного) Страхового бюро України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-ДМС", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 березня 2021 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачів.

У березні 2021 року представником відповідача ОСОБА_3 подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що відповідачем було понесено витрати на правову допомогу в сумі 10 250, 00 грн., які просить стягнути з позивачів на свою користь.

Додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 2500, 00 грн. з кожного. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із цим додатковим рішенням, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та вказують зокрема на те, що вони є інвалідами 2 групи і звільнені від сплати судових витрат, тому вважають оскаржуване судове рішення необґрунтованим.

У подальшому, ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити додаткове рішення в частині визначення суми судових витрат, що підлягає відшкодуванню, та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з позивачів на користь ОСОБА_3 по 5125, 00 грн. судових витрат з кожного, посилаючись на те, що саме внаслідок необґрунтованих дій позивача у вигляді помилки щодо визначення сторін у справі, ОСОБА_3 поніс судові витрати на правову допомогу, які, на його думку, підлягають стягненню у повному обсязі з позивачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_2 задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення судових витрат з позивачів на користь ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що з позивачів підлягає стягненню на користь відповідача витрати на правову допомогу, пов`язані з явкою представника до суду, в розмірі по 2500,00 грн. з кожного, при цьому підстав для стягнення витрат на правову допомогу, що не пов`язані з явкою представника в судове засідання, немає, оскільки звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди не може вважатися необґрунтованими діями позивачів, з чим пов`язана можливість компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи в разі залишення позову без розгляду.

Однак, колегія не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім», МТСБУ, ТОВ «Гранд-ДМС», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

У подальшому, ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 березня 2021 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачів.

У березні 2021 року представник ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивачів витрати на правову допомогу, які поніс ОСОБА_3 , внаслідок залишення позову без розгляду.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_5 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а позивачка ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи (т.1, а.с.10,13).

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 10 250, 00 грн., заявник не зазначив, які саме дії позивачів у вказаній справі були необґрунтованими, що могло бути підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із загальних положень закону про відшкодування судових витрат, при цьому, відмовляючи в задоволенні решти вимог заявника, місцевий суд послався на відсутність у справі встановлених необґрунтованих дій позивачів.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Крім того, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд не повною мірою врахував вищенаведені положення закону, та не взяв до уваги, що позивачі є звільненими від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», при цьому у справі не було встановлено необґрунтовані дій позивачів та зловживання ними процесуальними правами, що могло бути підставою для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, тому місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивачів на користь відповідача понесених судових витрат.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що саме необґрунтовані дії позивачів та помилка щодо визначення сторін у справі, яка стала підставою для подання позивачами заяви про залишення позову без розгляду, призвели до понесення ОСОБА_3 судових витрат, тому вони підлягають стягненню з позивачів, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а також спростовуються вищенаведеним.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постанові 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, натомість доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заслуговують на увагу, тому додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: