Справа № 352/1393/19
Провадження № 2-п/352/21/21
У Х В А Л А

"14" вересня 2021 р. м. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Гриньків Д.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

13.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із заявою про перегляд заочного рішення суду від 09.12.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 6 ст. 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Однак, всупереч вищевказаним вимогам до заяви не додано документ про сплату судового збору.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою заяви про перегляд заочного рішення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2021 року у розмірі 2270,00 грн., тому ставка судового збору за подачу фізичною особою заяви про перегляд заочного рішення становить 454 грн 00 коп.

Отже, заявнику слід сплатити судовий збір в розмірі 454 грн 00 коп.

Також, відповідно до вимог ч. 7 ст. 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною 2 цієї статті визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 95 ЦПК України).

Так, Гаазька Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів", набула чинності між Україною і державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003 року, і відповідно до статей 2, 3 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з ст. 1 Конвенції, офіційними документами вважаються офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ (ст. 5 Конвенції).

Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці Конвенції, що також узгоджується з положеннями ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право».

З вищевикладеного слідує, що іноземні офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України за умови їх засвідчення штампом апостиль, якщо вони складені на території держав-учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 р.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане компетентним органом Російської Федереції, не має штампу «Апостиль», яким засвідчується підпис особи під документом і автентичність відбитку печатки, яка поставлена на документі.

Згідно з ч. 8 ст. 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає залишення заяви без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.

За таких обставин вважаю, що дану заяву слід залишити без руху, а заявнику надати строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 258, 260, 285 ЦПК України, суддя-

П О С Т А Н О В И Л А:

заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду - залишити без руху, надавши заявнику строк 10 днів з дня отримання ухвали для виправлення вказаних недоліків.

Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Д.В. Гриньків