Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/16995/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 30 березня 2021 року суддею Семенцовою Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до основного боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому, посилаючись на невиконання ними зобов`язань за кредитним договором №МК348-07 від 13 грудня 2007 року та договорами поруки № МК 348-07 від 13 грудня 2007 року, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 15955,04дол. США, що за курсом 24,12 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 вересня 2019 року складає 384835,56 грн та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Банка (а.с. 136-140).

В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог Банку.

На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Зокрема, пунктом 6.7. кредитного договору встановлено терміни позовної давності у 5 років по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди та неустойки. Відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 01 грудня 2014 року здійснено часткове погашення заборгованості, тому з цієї дати, відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності перервався і почався заново. Оскільки Банк звернувся до суду з позовом 19.11.2019, у суду були відсутні підстави для застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову. Також вважає, що суд не мав підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за відсутності відповідної заяви відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 257, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № МК348-07, відповідно до якого останньому наданий кредит на придбання автотранспорту в сумі 28000 дол. США зі сплатою процентів за користування ним відповідно до умов договору строком до 12 грудня 2012 року (а.с.12-14).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 13 грудня 2007 року укладені два договори поруки №МК348-07, відповідно до якого останні взяли на себе зобов`язання відповідати перед Банком за неналежне виконання боржником умов кредитного договору (а.с.17, 18).

Згідно п. 1.3 кредитного договору, строк повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів встановлений до 12 грудня 2012 року.

У визначений договором строк зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів позичальником та поручителями належним чином не виконані, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2019 року виникла заборгованість на суму 51751,13 дол. США, яка складається з: 15955,04 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 7830,69 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27965,40дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

У п. 6.7 кредитного договору містяться положення про збільшення строку позовної давності до 5 років.

У відповідності до п.11 договорів поруки №МК 348-07 передбачено дію цих договорів до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а в п. 12 збільшено строк звернення сторін до суду з позовом за цими договорами до 5 років. Пунктом 13 договорів поруки передбачено, що зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 11 листопада 2019 року та просить стягнути з відповідачів лише заборгованість за тілом кредиту.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 у заяві від 30.03.2021 просила застосувати сплив позовної давності до заявлених вимог (а.с. 131-132).

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1 , суд першої інстанції застосував позовну давність та виходив з того, що заборгованість за кредитом в розмірі 15955,04 дол. США мала бути сплачена позичальником у строк до 12 грудня 2012 року, проте Банк звернувся з позовом лише 11 листопада 2019 року, тобто поза межами узгодженого між сторонами п`ятирічного строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він здійснений при неповному з`ясуванні обставин справи.

Зокрема, Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредиту - зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 98-100, 117-119, 169-171).

Як свідчить така виписка, 01.12.2014 здійснено погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 2183,18 грн

Зазначені обставини не спростовані відповідачами.

Таким чином, з огляду на положення ч.ч.1, 4 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався 01.12.2014 та розпочався заново.

Враховуючи, що сторонами у договорі обумовлений строк позовної давності 5 років, такий строк закінчився 01.12.2019. Однак, з позовом до суду позивач звернувся 11.11.2019 (а.с. 34), тобто у межах встановленого договором строку.

На зазначені обставини, які підтверджені матеріалами справи, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову за відповідною заявою ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, обґрунтовано викладеним у мотивувальній частині рішення, про припинення поруки, оскільки Банк в односторонньому порядку без згоди поручителів збільшив процентну ставку з 15 % до 18 % у вересні 2009 року.

Так, відповідно до статті 559 ЦК України, у редакції на час спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою.

У матеріалах справи відсутні докази надання поручителями згоди, у визначений умовами договору спосіб (п. 13), на збільшення обсягу їх відповідальності. Проте, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості Банком в односторонньому порядку підвищено процентну ставку з 15 % до 18 % з вересня 2009 року.

Тому, порука є припиненою, а суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову до поручителів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до основного боржника підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованості за кредитним договором в сумі 15955,04 доларів США, а також понесених Банком судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 14431,33 грн.

У іншій частині, щодо відмови у задоволенні позову до поручителів, рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 березня 2021 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул.Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №МК348-07 від 13 грудня 2007 року у сумі 15955,04 доларів США та 14431,33 грн судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.