Справа № 127/7281/20
Провадження № 22-ц/801/1925/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуСправа № 127/7281/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про закриття провадження, постановлену суддею Воробйовим В.В. в м.Вінниці, повний текст ухвали складений 14 червня 2021 року, в цивільній справі за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

встановив:

У березні 2020 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 199 172,16 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року закрито провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 на момент задання державі збитків не перебував на публічній службі, перебував у статусі працівника Збройних Сил України, а тому провадження у справі закрито помилково.

Військова частина НОМЕР_2 , як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у письмових поясненнях просить задовольнити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 .

Від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про перенесення судового засідання, яке мотивовано тим, що представник військової частини перебуває у відпустці, орієнтовний час повернення представника із відпустки становить 24.09.2021.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки військова частина є апелянтом і її позиція викладена в апеляційній скарзі. Заявник не наводить в клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути скаргу у відсутність представника військової частини, а також не мотивує необхідність його безпосередньої явки до суду.
Також, від ОСОБА_1 та його представника адвоката Палиги О.І. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та направлення на їхню адресу копії апеляційної скарги, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 отримав лише ухвалу про відкриття апеляційного провадження та судову повістку, без копії апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги на адресу представника ОСОБА_1 не направлялася.

Ці клопотання також не підлягають задоволенню, оскільки супровідним листом від 25 серпня 2021 року на адресу ОСОБА_1 було направлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом із копією апеляційної скарги (а.с.229 т.5). Вказані документи направлені рекомендованим листом та отримані Дзюбецьким 30 серпня 2021 року. Будь-яких доказів щодо відсутності (чи нестачі) документів у поштовому відправленні заявником не надано. Вимогами ЦПК України не передбачено направляння копії апеляційної скарги представникам учасникам справи.

Крім того, ОСОБА_1 та його представник не були позбавлені можливості ознайомитися з матеріалами справи для можливості надання відзиву на апеляційну скаргу. Вказані вище обставини не є перешкодою для нез`явлення їх в судове засідання та висловлення своєї позиції.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги, що оскаржується не кінцеве рішення по суті спору, а ухвала суду про закриття провадження у справі, яка має процесуальний характер і фактично перешкоджає продовженню розгляду справи для вирішення справи по суті спору, та те, що підстави для відкладення судового засідання, які наведенні в клопотаннях, є несуттєвими та непереконливими, і що у разі відкладення розгляду справи затягнеться розгляд справи судом першої інстанції (у разі задоволення апеляційної скарги), колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.
Статтею 19 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що спори про відшкодування шкоди, яка заподіяна військовослужбовцями, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У даній справі позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини шкоди, завданої внаслідок злочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі заяви наказом командира військової частини НОМЕР_3 (м. Вінниця) ОСОБА_2 від 04.04.2016 №59 прийнятий на роботу та призначений з 07.04.2016 на посаду старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів (а.с.7 т.1).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_3 від 04.10.2016 №189 працівник Збройних Сил України ОСОБА_1 03.10.2016 прибув у службове відрядження для виконання польотів за планом бойової підготовки (а.с.19 т.1).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Збройні Сили України», особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві у Збройних Силах України, складають військову присягу на вірність Українському народові. При виконанні обов`язків служби військовослужбовці носять військову форму одягу, їм довічно встановлюється військове звання.

Трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю.

Організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах визначає Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 №333.

Відповідно до п.1.2. Інструкції, основними завданнями обліку особового складу, зокрема, є документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями, а також трудової діяльності працівників Збройних Сил України (далі - працівники).

Облік працівників ведеться відповідно до законодавства України і цієї Інструкції (абз.6 п.1.4.).

У п.2.2. Інструкції зазначено, що працівники у штабі військової частини обліковуються за особовими картками на працівників, трудовими книжками, книгами штатно-посадового обліку особового складу, книгами тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу і за добовою відомістю.

Відповідно до абз. 2 п. 2.8. Інструкції, підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця; для працівників - особисті заяви про прийом на роботу з відповідним рішенням щодо прийняття їх на роботу.

Тобто, наведені вище норми розрізняють поняття «військовослужбовець» та «працівник» Збройних Сил України.

Із встановлених обставин та зазначених норм можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем в період тих подій, які вказуються в позові, та не проходив військову службу у розумінні ст. 19 КАС України, зарахований до особового складу на підставі особистої заяви про прийом на роботу, а відтак перебував у трудових відносинах з військовою частиною. Цей факт не заперечувався в судовому засіданні ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи.

Тому даний спір з приводу відшкодування ОСОБА_1 шкоди не пов`язаний з проходженням публічної служби.

Постанова ВП ВС від 12.12.2018 у справі №734/3102/16-ц, яка взята до уваги судом першої інстанції, застосуванню в даному випадку не підлягає, оскільки у згаданій справі вирішувався спір з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тобто військовослужбовцем.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене не звернув належної уваги та зробив помилковий висновок, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Існує практика розгляду справ про відшкодування шкоди, заподіяної працівником Збройних Сил України, які були розглянуті в порядку цивільного судочинства, що підтверджується постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №344/11071/17 за результатами розгляду справи в аналогічних правовідносинах.

Вимога скарги про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю не підлягає розгляду, оскільки за результати розгляду апеляційної скарги на судове рішення щодо підсудності, та після скасування ухвали суду, якою визначено адміністративну підсудність даної справи, справа буде повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України,

постановив:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук