Справа № 194/991/21
Номер провадження 2/194/355/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Солодовник І.С.,

при секретарі - Клімовій Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва, в якій зазначає, що він перебуває на обліку у Тернівському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та отримує страхові виплати. Понад 20 років він працював у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, зокрема з 27.04.2000 р. до 18.05.2004 р. - на шахті «Самарська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею.

25.01.2004 р. з ним трапився нещасний випадок на виробництві та 13.05.2004 р. йому первинно встановлено 50% втрати працездатності по трудовому каліцтву з повторним переоглядом.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 01740 від 08.06.2006 р., виданої Павлоградською МСЕК, йому було безстроково встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Також, відповідно до вищезазначених довідок, МСЕК дійшов висновку, що умови та характер праці повинен бути без підземних робіт.

Після встановлення втрати працездатності, 18.05.2004 р. його було переведено на інший вид праці, непов`язаний з роботою під землею.

Окрім цього, позивач зазначає, що зв`язку з втратою професійної працездатності, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений перевестися на інший вид роботи, пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві виробничої травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він змушений тривалі роки проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Також, позивач вказує, що оскільки страховий випадок стався з ним саме 13.05.2004 р., вважає, що до його спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 60000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Виходячи з вимог ст. 274 ЦПК України, а також категорії та складності справи, ухвалою судді від 05.07.2021 р. прийнято та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яка отримана представником відповідача 16.07.2021 р. (а.с. 23-24, 27).

30.07.2021 р. представник відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, у строк встановлений судом, надіслав до суду відзив на позовну заяву з додатками, надіславши його засобами поштового зв`язку позивачу (а.с. 31-42), який позивач отримав 04.08.2021 р. (а.с. 48-49). У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 60000 грн. в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Тернівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 25.10.2004 р. та отримує страхові виплати в зв`язку з нещасним випадком, який стався 25.01.2004 р. на шахті «Самарська» філії ГХК «Павлоградвугілля» (правонаступник ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля»), що підтверджується актом форми Н-1 від 28.01.2004 р. № 12. Крім того, представник відповідача зазначає, що згідно з випискою із акту огляду МСЕК від 08.06.2006 р. серія ДНА-02 № 010740, позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково. Вказаною випискою встановлено додаткові види допомоги у вигляді медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, праця без підземних робіт. Позивачу було нараховано та виплачено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 10108,00 грн. в 2004 році. За наданням послуг з санаторно-курортного лікування ОСОБА_1 не звертався. Лікування позивача за рахунок коштів Фонду викладені в довідці про додаткові види допомоги та складає всього п`ять випадків за весь період перебування на обліку з 25.10.2004 р. по теперішній час.

Також, представник відповідача вказує, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивач не може беззаперечно стверджувати, що для підтримання звичайного способу життя йому доводилось докладати зусиль, оскільки він не тільки не користувався своїм правом на відновлення здоров`я після перенесеної травми, він ще й порушував норми діючого законодавства, щодо як найшвидшого повернення до трудової діяльності. Крім того, позивач після настання страхового випадку - травми на виробництві, працював на інших посадах не пов`язаних з підземними роботами весь час до звільнення 07.06.2018 р. в зв`язку з виходом на пенсію. При цьому, довідкою МСЕК від 08.06.2004 р. № 010740 визначено лише ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 не встановлений.

Окрім цього, представник відповідача зазначає, що спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Фонд соціального страхування за Законом № 1105, на момент дії норм ст. 1, ст. 21 пп. е п. 1, ст. 28, ст. 35 вказаного закону, мав виплачувати моральну шкоду потерпілим на виробництві за певних умов: на підставі заяви потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди; за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому за поданням відповідного висновку медичних органів; моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва. Отже, факт настання моральної шкоди потерпілому, встановлював не суд, а відповідні медичні органи, звернення до суду здійснювалось не як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а для визначення суми.

Також, представник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області вказує, що оскільки позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності він може виконувати роботу за своєю професією, а зниження заробітної плати відділення Фонду компенсує їй виплачуючи щомісячну страхову виплату. Таким чином, позивач не надав жодного доказу, що підтверджують втрату життєвого часу, зниження життєвої активності, глибини, характеру та тривалості душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок отриманої травми, зміни звичного способу життя тощо, а обмежився лише підтвердженням травми, актом розслідування нещасного випадку за формою Н-1, що підтверджує обставини нещасного випадку і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності (довідка МСЕК) і для відшкодування частини втраченого заробітку. Представник відповідача вважає недостатніми посилання на вказані вище документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами отриманого каліцтва внаслідок отриманої травми, фактом встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати працездатності. Позивач втратив працездатність у професії на 50%, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, у зв`язку з чим, наявність протипоказань у роботі жодним чином не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань та приділяти увагу своїй родині.

Окрім цього, представник відповідача зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. № 717-V, що набрав чинності з 20.03.2007 р., до Закону № 1105 від 23.09.1999 р. внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Крім того, з 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VІІІ. Відповідно до п. 8 ст. 36 Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. У зв`язку з чим, законодавством України остаточно припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим за будь-якими випадками незалежно від часу настання страхового випадку без зазначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Також представник відповідача вказує, що саме суд під час розгляду справи визначає розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, керуючись принципом розумності, справедливості та співмірності.

09.08.2021 р., у строк встановлений судом, позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив з додатками (а.с. 45-49), яка надіслана представнику відповідача. У відповіді на відзив позивач зазначив, що з відзивом представника відповідача не погоджується, посилаючись на те, що він понад 20 років працював у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, зокрема з 27.04.2000 р. до 18.05.2004р. - на шахті «Самарська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. Такж вказує, що він перебуває на обліку в Тернівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 25.10.2004 р. та отримує страхові виплати в зв`язку з нещасним випадком, який стався 25.01.2004 р. на шахті «Самарська» філії ГХК «Павлоградвугілля», що підтверджується актом форми Н-1 від 28.01.2004 р. № 12 та даний факт визнається відповідачем у відзиві.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 01740 від 08.06.2006 р., виданої Павлоградською МСЕК, йому було безстроково встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Позивач вказує, що в позовній заяві він чітко зазначив, про те, що із встановленням йому 50% втрати професійної працездатності він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві, виробничої травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений тривалі роки проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що йому встановлена 3 група інвалідності, яка є робочою і йому начебто не протипоказана фізична праця є необгрунтованим та надуманим, та є суб`єктивною думкою відповідача. Так, хоча йому і встановлена 3 група інвалідності, однак він не має можливості працювати за набутою професією шахтарем, оскільки був звільнений з займаної посади за станом здоров`я.

Також, позивач зазначає, що спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105- XIV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Вважає, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у нього з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку з 13.05.2004 р.. Законом України від 28.12.2014 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізація фонду оплати праці» викладено у новій редакції, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2015 р. Таким чином, оскільки страховий випадок стався саме 13.05.2004 р., вважає, що до його спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд.

Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілому професійної працездатності, виникло у особи до набрання чинності Законом України від 23.02.2007 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р., тобто до 20.03.2007 р., така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду, про що ним зазначалося у позовній заяві.

Окрім цього, позивач у відповіді на відзив зазначає, що право на відшкодування шкоди настає в нього з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц, від 23.01.2019 р. у справі № 210/2104/16-ц та від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17, у зв`язку з чим, просив залишити відзив відповідача без задоволення, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах вугільної промисловості, зокрема, з 27.04.2000 р. по 17.05.2004 р. на ДВАТ «шахта Самарська» ДП ДХК «Павлоградвугілля», гірничим майстром підземним та гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем у шахті., що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 10-13).

Згідно з актом розслідування форми Н-1 № 12 про нещасний випадок, затверджений директором ДВАТ «шахта Самарська» ДП ДХК «Павлоградвугілля» 25.01.2004 р. при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві (а.с. 14-15).

Крім того, судом встановлено, що за висновком Павлоградської міжрайонної МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 409899 від 13.05.2004 р. ОСОБА_1 з 11.05.2004 р. було первинно встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 16).

Також, згідно з постановою ВВД ФССНВУ в м. Тернівка Дніпропетровської області № 4536/1 від 05.11.2004 р., ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 10108,00 грн. та щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 535,77 грн. за висновком МСЕК від 13.05.2004 р. серії МСЕ-ДНА-01 № 409899, за яким ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності 50% з повторним оглядом 01.06.2005 р., та який потребує медикаментозного санаторно-курортного лікування (а.с. 17-18).

При подальшому переогляді 08.06.2006 р., процент втрати професійної працездатності ОСОБА_1 залишено без змін у розмірі 50% безстроково та третю групу інвалідності з визначеною причиною інвалідності виробнича травма з потребою медикаментозного та санаторно-курортного лікування без підземних робіт, про що свідчать довідка до акту огляду МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 524744 від 08.06.2006 р. та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 010740 від 08.06.2006 р. (а.с. 19-20).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом), у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку та з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП Ураїни їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Тому до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, про що також зазначено відповідачем у відзиві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц, від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17, а тому, суд не приймає посилання представника відповідача у відзиві на те, що з набранням 01.01.2015 р. чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VІII, остаточно припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим за будь-якими випадками незалежно від часу настання страхового випадку без зазначення будь-яких додаткових обмежень.

Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, оскільки, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у травні 2004 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку, за умовами якого обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманної внаслідок ушкодження його здоров`я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Враховуючи ту обставину, що страховий випадок з позивачем настав 25.01.2004 р., а 13.05.2004 р. позивачу було встановлено втрату професійної працездатності вперше у зв`язку з трудовим каліцтвом, відповідно до акту розслідування форми Н-1 від 28.01.2004 р., і з цього часу в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що на дані правовідносини поширюється дія норм ст.ст. 1, 21, 28 Закону № 1105-XIV, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, що передбачають обов`язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку, і не може бути поширено дію норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007р., № 717-V, що набрав чинності з 20.03.2007 р..

Крім того, Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з виробничою травмою, позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, змушений був пройти курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Згідно з висновками МСЕК, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: стаціонарне та медикаментозне лікування, трудова діяльність без підземних робіт.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме відповідного висновку медичних органів про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.95 р. № 212, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (до 28.09.2012 р.) на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було.

Отже, вказане вище не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц.

В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Крім того, вказаним рішенням встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки згідно з матеріалами справи, якими є: акт від 25.01.2004 р. № 12 про нещасний випадок, довідки МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності й інвалідності від 13.05.2004 р. серії НОМЕР_1 , від 08.06.2006 р. серії МСЕ-ДНА-01 № 524744, від 08.06.2006 р. серії ДНА-02 № 010740, встановлено наявність факту завдання позивачеві моральної шкоди .

Враховуючи вищенаведене, виникнення трудового каліцтва та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, оскільки позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та протипоказано працю на підземних роботах, що обмежило життєву активність позивача.

Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманої виробничої травми та стійкої втрати професійної працездатності.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.

Позивач, обґрунтовуючи розмір відшкодування йому моральної шкоди відповідачем у зв`язку з ушкодженням здоров`я посилається на визначення розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, засади розумності, виваженості і справедливості, вік і період моральних страждань понад 10 років, про те, суд, визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, враховує обставини справи, встановлення позивачу 50% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що настали у зв`язку з втратою позивачем професійної працездатності.

З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, про які позивачем зазначено у позові та у відповіді на відзив, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги думку представника відповідача про визначення саме судом розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, та вважає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування, у зв`язку з чим, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн..

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва - задовольнити частково.

Стягнути Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 93) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 93) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 93, .

Повний текст рішення складений 13.09.2021 р..

Суддя: І.С. Солодовник