Номер провадження: 22-ц/813/2849/21
Номер справи місцевого суду: 501/1009/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про визнання неправомірним рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та скасування рішення,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Державний реєстратор - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна та відповідно до позовних вимог просила:

- скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на кв. АДРЕСА_1 , яке було прийняте 12 жовтня 2016 року о 14:31:05;

- скасувати у державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстраційний запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про право власності 16869555, дата, час державної реєстрації 07 жовтня 2016 року о 16:04:49 на кв. АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»;

- поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам.

При цьому посилаючись на те, що 02 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ODILGK01420097 на підставі якого банк надав позивачу в кредит грошові кошти у розмірі 15 000,0 дол. США. Цього ж дня між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ). 20 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зателефонував представник банку та повідомив, що квартира, яка є іпотечним майном, перейшла у власність ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що такі дії ПАТ КБ «ПриватБанк» суперечать договору іпотеки, а саме п.27 в якому зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця. Позивач зазначає, що будь-яких повідомлень вона від Іпотекодержателя не отримувала, Окрім того, вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором, що підтверджується відповідною довідкою, яка надана ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про визнання неправомірним рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно та скасування рішення - задоволено, постановлено:

скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на кв. АДРЕСА_1 , яке було прийняте 12 жовтня 2016 року о 14:31:05;

скасувати у державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстраційний запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про право власності 16869555, дата, час державної реєстрації 07 жовтня 2016 року о 16:04:49 на кв. АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»;

поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У березні 2019 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року відповідно до якої апелянт просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що вчиняючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус діяв у межах наданих йому повноважень та на підставі документів, які відповідали вимогам закону.

Зазначає, що Закон України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріусом. Сама ж реєстраційна дія повністю відповідає чіткому алгоритму послідовних дій державного реєстратора, визначених спеціальними нормативно-правовими актами.

Також вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність у позивача заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

11 червня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якого позивачка просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому посилається на те, що не отримувала жодних вимог про усунення порушень а ні від банку, а ні від нотаріуса.

Також вказує, що перереєстрація права власності була проведена незаконно.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про визнання неправомірним рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та скасування рішення було залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.05.2019 року провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.06.2019 року справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про визнання неправомірним рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та скасування рішення було призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №4675 від 30.10.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.11.2019 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року було витребувано у Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 02.06.2006 року №ODILGK01420097 та належним чином завірені документи на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на кв. АДРЕСА_1 ; витребувано у державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни належним чином завірені документи на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на кв. АДРЕСА_1 .

01.09.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу та заява про долучення до матеріалів справи копії розрахунку заборгованості станом на 22.06.2017 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

02 червня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ODILGK1420097, відповідно до якого позивачка отримала кредит у розмірі 15 000,0 дол. США на строк до 02 червня 2021 року зі сплатою 12% річних (а.с.7-9).

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 02 червня 2006 року був укладений іпотечний договір, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку кв. АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

П.1 Іпотечного договору від 02 червня 2006 року передбачено, що предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

П.2 Іпотечного договору від 02 червня 2006 року передбачено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця ОСОБА_2 , що випливають з Кредитного договору №№ODILGK1420097 від 02 червня 2006 року.

Згідно п.7 Іпотечного договору від 02 червня 2006 року, предметом іпотеки є кв. АДРЕСА_1 .

07 червня 2016 року о 16:04:49, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна зареєструвала за ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності на кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.13-15).

В графі «Підстави виникнення права власності» зазначено іпотечний договір, в графі «Підстави внесення запису» зазначено «Рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2014 року був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 а саме було вирішено: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № №ODILGK1420097 від 02 червня 2006 року в розмірі 8552.52 дол США, що за курсом НАБ України складає 68 334,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки на кв. АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою покупцем; виселити ОСОБА_2 , яка проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с.18-20).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.22-23).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2015 року, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки кв. АДРЕСА_2 було скасовано, та в цій частині, за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», позов був залишений без розгляду. Підставою звернення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» до Апеляційного суду Одеської області із заявою про залишення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слугувало те, що 07 жовтня 2016 року, на підставі застереження в іпотечному договорі від 02 червня 2006 року у позасудовому порядку за Банком здійснена державна реєстрація права власності на спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2015 року у частині виселення з кв. АДРЕСА_2 і стягнення судових витрат у вигляді судового збору скасоване та постановлено рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволені позову до ОСОБА_2 про виселення (а.с.44-46).

П.27 Іпотечного договору від 02 червня 2006 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом - переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця;

-продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодержателя.

Документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також копію реєстраційної справи, сформованої на об`єкт нерухомого майна, матеріали справи не містять.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 грудня 2018 року було витребувано у Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 02.06.2006 року №ODILGK01420097 та належним чином завірені документи на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на кв. АДРЕСА_2 ; витребувано у державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни належним чином завірені документи на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на кв. АДРЕСА_2 , направлено її для виконання, однак відповіді до суду не надано.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року було повторно витребувано вищезазначені документи, ухвала неодноразово направлялась адресатам на поштову та офіційну електронну адресу для її виконання, однак відповіді суду апеляційної інстанції не надано.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що

- ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів того, що ним були виконані вимоги ст.37 ЗУ «Про іпотеку», п.27 Іпотечного договору, а саме; не надана копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя;

- не надані докази згоди ОСОБА_2 на примусове стягнення на предмет іпотеки,

- за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. рішення про проведення державної реєстрації права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за ПАТ КБ «ПриватБанк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

- ОСОБА_2 повністю погасила заборгованості за кредитним договором №ODILGK01420097 від 02 червня 2006 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до вимог наведених положень закону, а також враховуючи умови договору іпотеки, кредитор набуває право у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що зазначено у пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви (частина перша статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 3 частини першої статі 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) (далі Порядок № 1127), за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 Порядку № 1127 закріплено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, врахувавши, що матеріали справи не містять письмового повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_2 , в якому банк повинен був повідомити останню, що вона є боржником за кредитним договором із зазначенням суми кредитної заборгованості, необхідність усунути порушення та про те, що банк має намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки; відповідачами у справі таке повідомлення чи докази його відправлення позивачу, його отримання не надано; невиконання відповідачами приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В. та ПАТ КБ «Приватбанк» вимог отриманої ухвали суду першої інстанції про витребування письмових доказів, дійшов обґрунтованого висновку, що право власності на спірне нерухоме майно набуто банком всупереч установленій Законами України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» процедурі, без будь-якого повідомлення про це його власника, а квартира, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 02 червня 2006 року, вибуло з власності ОСОБА_2 поза її волею.

Із зазначених підстав доводи апеляційної скарги про те, що банк діяв в межах чинного законодавства, у нотаріуса не було підстав для відмови у реєстрації права власності, відсутні підстави для скасування такої реєстрації, відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк письмово звертався до позивача із вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Аргументи заявника про те, що державний реєстратор не має права на безпідставну відмову у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії, а також на відмову у державній реєстрації, не приймаються, оскільки внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а матеріали справи не містять підтвердження дотримання таких вимог приватним нотаріусом як державним реєстратором.

Оскільки ні АТ КБ «ПриватБанк», ні приватний нотаріус ОМНО Савченко С.В. не надали суду копії реєстраційних документів, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком, то немає підстав вважати, що відповідачі діяли згідно із Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком № 1127, про що зазначає банк у своїй апеляційній скарзі. Наявність укладеного між сторонами договору іпотеки не може свідчити про безумовне право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки, оскільки цьому передує підтверджене порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, що відповідачами не доведено, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу відхиляються.

Згідно з частинами третьоючетвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції здійснено ряд заходів, направлених на витребування доказів, про що свідчать наявні в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 26 грудня 2018 року. Приватним нотаріусом упродовж судового розгляду справи не надано ні відзиву, ні письмових пояснень у справі, ні витребуваних судом доказів, у свою чергу твердження банку не підтверджені жодними належними та допустимими письмовими доказами.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом), а тому не приймаються доводи касаційної скарги про те, що суд для встановлення всіх обставин справи мав витребувати у відповідача 2 документи, на підставі яких він здійснив державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджується колегія суддів із доводами апеляційної скарги про те, що вимога про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОМНО Савченко С.В. є неналежним способом захисту, на що суд першої інстанції, на думку банка, мав звернути увагу. Хоча АТ КБ «ПриватБанк» не наголошував на цьому, заявником не враховано, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції задоволення позовних вимог полягало як у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, зареєстрованого державним реєстратором приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., так і у скасуванні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» спірне на нерухоме майно, що у цілому свідчить про ефективний спосіб захисту порушених прав ОСОБА_2 .

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд за результатами розгляду справи 204/7501/17, постанова від 17 травня 2021 року.

У пункті 5.18 постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Отже, скасування запису про проведену державну реєстрацію права могло мати місце навіть за умови, коли суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права, натомість у цій справі відсутні докази подання всіх необхідних документів, які вимагаються відповідно до закону, для державної реєстрації права власності.

Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непоширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини, а також посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №464/8589/15 (провадження №61-10874сво18), постановах Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі 372/977/16, від 13 червня 2018 року у справі №645/5280/16, від 21 листопада 2018 року у справі №640/17931/16, від 18 грудня 2019 року у справі 718/2468/18, оскільки у даному випадку мають враховуватись висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пізніше прийнятій постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), відповідно до яких квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про визнання неправомірним рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін