Єдиний унікальний номер справи 369/6781/20
Провадження №22-ц/824/5835/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування завданої майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування завданої майнової шкоди, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 14 595, 49 грн. та витрати на оплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту серії АМ №121117, відповідно до у мов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .

21.12.2017 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

На виконання умов договору страхування позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 37 909,38 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 23313,89 грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивач, посилаючись на ст. 27 ЗУ «Страхування» та ст. 1194 ЦК України, зазначав, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 14 595, 49 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 14 595, 49 грн., вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильно встановлених судом обставин та відповідно до неправильного вирішення справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, оскільки відповідно до страхового полісу АМ №121117 був застрахований транспортний засіб «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_3 , а в ДТП постраждав транспортний засіб «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_1 , а тому суд виніс оскаржуване рішення про стягнення з апелянта суми відшкодування матеріальної шкоди транспортного засобу, який у відповідності до страхового полісу АМ №121117 не був застрахований. Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, що використання третьою особою для розрахунку страхового відшкодування п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є безпідставним та не підтвердженим будь-якими документами та таким, що спрямоване страховиком відповідача на ухилення від відповідальності, має на меті сплату страхового відшкодування у значно заниженому розмірі. Зазначає, що позивачем та страховиком відповідача не було надано суду акту огляду транспортного засобу «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , яким би встановлювався факт відновлюваного ремонту до ДТП, яка сталася 21.12.2017 року. Також вказує, що матеріалами справи не був обґрунтований коефіцієнт зносу 0, 5474, який застосовувало ПрАТ «СГ «ТАС».

25 березня 2021 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому він також просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 08 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту серії АМ №121117, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .

21 грудня 2017 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

22 грудня 2017 року ОСОБА_2 повідомив позивача про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування. Згідно Рахунку №-1 від 27 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції № від 27 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 37909,38 грн. Страховими актами № UA018/L01/01 від 22 січня 2018 року позивач визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля страхувальника на підставі наданого рахунку-фактури. Позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування безготівкових коштів в загальному розмірі 37909,38 грн. на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе», що підтверджується платіжним дорученням № 11013 від 23 січня 2018 року.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 5969418 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. Позивач звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 37 909,38 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» виконало свої зобов`язання перед позивачем шляхом сплати коштів у розмірі 23313,89 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що страховиком відповідача було сплачено вартість матеріального збитку не в повному обсязі, а різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, отриманою від страхової компанії винуватця ДТП, становить 14595,49 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Свої позовні вимоги позивач ґрунтує на тому, що він виплатив своєму страхувальнику вартість відновлюваного ремонту після ДТП, яке спричинив відповідач, однак ця сума не була покрита в повному обсязі страховою компанією, де відповідач застрахував свою цивільну відповідальність. За таких умов позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому різницю у вказаних сумах, проте це не так з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. В той же час умови договору мають обов`язкове значення лише для його сторін і не можуть за звичайним правилом встановлювати обов`язки для інших осіб. За таких умов сума погодженого між позивачем та ОСОБА_2 страхового відшкодування не має наперед встановленого значення у правовідносинах із заподіювачем шкоди ( відповідачем у даній справі).

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином заподіювач шкоди має нести відповідальність лише в межах дійсного розміру спричиненої шкоди.

В даній справі згідно положень вищевикладених норм доведенню підлягає насамперед розмір дійсної шкоди, спричиненої ДТП майну постраждалої особи, чого фактично зроблено не було, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу до суду позивачем не надано. Розмір спричиненої шкоди позивач доводив на підставі представленої до матеріалів справи ремонтної калькуляції автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 . В той же час така калькуляція не може вважатися належним доказом саме з приводу розміру спричиненого внаслідок ДТП збитку, оскільки вона свідчить лише про вартість ремонтних робіт, які вирішив власник провести на авто, без підтвердження обґрунтованості саме таких робіт, їх необхідності, пов`язаності саме з ДТП та вартості. Інших доказів з цього приводу до суду надано не було. За таких умов дані посилання позивача належним чином доведені не були, відтак не можуть бути прийняті судом.

Окремо суд звертає увагу на те, що згідно правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність обов`язок відшкодування спричиненої нею шкоди може бути покладений виключно у розмірі перевищення такої шкоди над лімітом страхової відповідальності.

Відповідач застрахував свої цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 5969418 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. Зважаючи на те, що розмір дійсної шкоди, спричиненої ДТП належним чином доведено не було, підстави для висновку про її перевищення над розміром страхового ліміту відсутні. При цьому навіть той розмір шкоди, який заявив позивач, є меншим від страхового ліміту.

Зважаючи на викладене, правових підстав для задоволення позову апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Окрім того, згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, позивач має сплатити відповідачу 3 153, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, п/р НОМЕР_4 в АТ «УкрСиббанк» МФО: 351005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько