КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/5645/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/12685/20

13 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2018 року по 28.07.2020 року у розмірі 42 349,00 грн.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року з урахуванням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року про виправлення описки, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

09 січня 2019 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Пилипчуком К.Р. відкрито виконавче провадження № 58000863.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення про стягнення аліментів за останнім рахується заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.07.2020 року в сумі 35 962,00 грн. Розмір заборгованості визначений державним виконавцем відповідачем в судовому порядку не оскаржено.

У жовтні 2020 року до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено що головним державним виконавцем Пилипчук К.Р. здійснено 30 вересня 2020 року розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого заборгованість по аліментам відсутня.

Однак, оскільки відповідач неналежним чином виконував свій обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини та допустив прострочення сплати аліментних платежів, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року по 17 жовтня 2020 року у розмірі 11 587,59 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоовлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за червень 2018 року, липень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року червень 2019 року, серпень 2019 року, жовтень 2019 року у розмірі 3 301,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 712,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корить держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кухаренко О.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року по 17 жовтня 2020 року у розмірі 11 587,59 грн. та судові витрати понесені в суді першої інстанції у розмірі 2 500 грн.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що судом першої інстанції застосовано ч. 1 ст. 196 СК України, яка діяла до 08 липня 2017 року та втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин. Вказувала на те, що суд ухвалив рішення без урахування висновків Верховного Суду, зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року - без змін, посилаючись на те, що рішення є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 3974.

Відповідно до судового наказу від 13 квітня 2018 року та ухвали від 21 травня 2018 року Києво-Святошинського районного суду Київської області в справі № 369/3418/18 ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Пилипчука К.Р. від 01.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58000863 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку головного державного виконавця Святошинського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Р.В. від 22 липня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.07.2020 року становить 35 962,00 грн. та виконавчий збір 3 596,20 грн.

Згідно довідки-розрахунку Головного державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Пилипчука К.Р. від 30.09.2020 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 30.09.2020 року відсутня на час видачі довідки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 301,88 грн., суд першої інстанції виходив із довідки-розрахунку від 30.09.2020 року, здійснивши розрахунок пені за формулою, яка викладена у Науково-практичному коментарі до Сімейного кодексу України.

Такий висновок суду не грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Так, згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам за певні періоди.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №521/14460/15-ц, від 16 березня 2020 року у справі №442/3023/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №183/1433/17.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц розрахунок пені за період прострочки сплати аліментів проводиться колегією суддів за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% та береться до уваги заборгованість, визначена у довідках Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача було надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року по 17 жовтня 2020 року, згідно якого розмір пені становить 11 587, 59 грн.

Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості є вірним та обгрунтованим, здійснений з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, жодним чином не спростований відповідачем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому наявні правові підстави для його скасування, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача до позовної заяви долучено договір № 093 про надання правової допомоги від 12 вересня 2019 року, акт-приймання передачі послуг від 07 лютого 2020 року на загальну суму 9 038,60 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 093/20 від 07 лютого 2020 року на суму 9 038,60 грн.

Відповідачем не подано будь-яких заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн., які колегія суддів вважає обґрунтованими та мають розумний розмір.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року по 17 жовтня 2020 року у розмірі 11 587,59 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 2 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: