КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9221/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, відмову від договору та стягнення коштів, -

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, відмову від договору та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 лютого 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір про виготовлення меблів на заказ №2, предметом якого було обшивка сходів деревом.

Строк виконання договору закінчився 30 квітня 2020 року.

В цей же день, 01 лютого 2020 року за виконання роботи по договору позивачем передані, а відповідачем прийняті готівкові кошти у сумі 50000 грн. передплати згідно пункту 2.2.1 договору, який вважався укладеним з моменту підписання сторонами.

Проте, станом на 30 квітня 2020 року на момент закінчення строку дії договору, виконавець так і не приступив до виконання зобов`язань за договором.

У позивача була відсутня будь-яка інформації щодо виконання або невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, про що виконавець зобов`язаний був повідомляти та не виконував цього.

10 вересня 2020 року згідно п. 2.2.2 договору замовником передана, а виконавцем прийнята частина готівкових коштів у сумі 7000 грн.

28 вересня 2020 року замовником передано виконавцю решту коштів 8000 грн.

Робота виконавцем від підготовчих робіт до монтажу виробу виконувалась нерегулярно, з великими проміжками часу та вкрай повільно, порушена обіцянка стосовно термінів завершення замовлення.

Чистовий монтаж залишається не завершений на момент подання позовної заяви до суду.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача суму реальних збитків завданих невиконанням зобов`язань за Договором виготовлення меблів на замовлення №2 від 01 лютого 2020 року з виготовлення та встановлення сходів у розмірі 38650 грн., суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів від прострочення суми в розмірі 5116,85 грн., доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене у розмірі 60000 грн., суму моральної шкоди у розмірі 9000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року, у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом не були досліджені всі докази, які містяться у матеріалах справи.

Судом не досліджувались фотографії які містилися на диску, що був поданий разом з позовною заявою.

Фотографії містять інформацію про дефекти у роботі та недоробки замовлення виконавцем.

Судом не було надано висновку щодо листа з претензією до відповідача про односторонню відмову замовника від договору.

Судом також не було надано висновку щодо Договору №1 від 20 січня 2021 року про виправлення недоліків встановлених деталей сходів, виготовлення відсутніх деталей сходів, комплектація для завершення виробу та акту прийому-передачі виконаних робіт до вказаного договору та не встановлено чи були понесені збитки замовником у результаті вчинення цього правочину.

Зазначає, що ним надано з позовною заявою диск, що вміщує в тому числі відеозапис пояснень відповідача щодо факту отримання ним сум грошових коштів від відповідача.

Також звертає увагу на те, що, на внесення передплати позивачем 10 вересня 2020 року були передані відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн., що відповідачем визнано, підтверджено та не оспорюється.

Згідно п. 7.1 вказаний договір почав діяти з дати підписання та внесення передплати в розмірі зазначеному у п. 2.2.1 до повного виконання сторонами усіх прийнятих на себе зобов`язань.

Тобто строк дії дійсного, укладеного договору між сторонами став чинним від 10 вересня 2020 року.

Строк дії договору закінчився через два календарні місяці, тобто 10 листопада 2020 року.

Під час укладання договору між сторонами 01 лютого 2020 року усно був встановлений та погоджений розмір передплати - 50000 грн., який був переданий відповідачу у повному обсязі саме в день укладання та підписання договору.

У строк від 02 лютого 2020 року до 10 вересня 2020 року підрядник у відповідності до вимог ч. 2 ст. 854 ЦК України з правом вимоги виплати йому авансу до замовника не звертався, що слугує підтвердженням того, що відповідач прийняв усно встановлений та погоджений сторонами розмір передплати, визнав його та не заперечував.

Зважаючи на те, що до виконання своїх обов`язків за договором, а саме підготовчих робіт на об`єкті відповідач приступив 23 червня 2020 року, тобто до настання дати внесення замовником частини передплати на виконання договору та початку настання чинності строку дії договору укладеного у письмовій формі, такі зазначені дії відповідача не спростовують факту отримання ним грошових коштів у розмірі 50000 грн., а навпаки підтверджують згоду виконавця з отриманою сумою передплати за договором та його діями, направленими на виконання зобов`язання.

Крім цього зазначив, що замовник розпочав чорновий монтаж 31 серпня 2020 року, під час якого були встановлені тільки 6 сходів з 18 сходів всього виробу, без завершення чорнового монтажу всіх сходів як виробу в цілому.

За таких обставин, без складання акту приймання-передачі виробу, який засвідчує завершення чорнового монтажу виробу та дає можливість замовнику прийняти та зауважити претензії до самого виробу, неможливо вважати етап робіт виконаним та завершеним.

Відтак, у позивача не настав обов`язок зі сплати другої частини грошових коштів у сумі 15000 грн згідно ч. 2.2.2 договору не пізніше дня попередньої установки, з огляду на те, що другий етап залишився незавершеним.

Виконавець 05 жовтня 2020 року приступив до чистового монтажу сходів на свій ризик, без завершення другого етапу роботи в цілому. При цьому позивачем 28 вересня 2020 року були перераховані відповідачу безготівково ще 8000 грн.

В заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначив, що сума реальних збитків полягає у витратах понесених позивачем на виконання договору, а саме сплачених грошових коштах згідно пунктів 2.2.1 та 2.2.2 Договору виготовлення меблів на замовлення №2 від 01 лютого 2020 року за невиконану роботу відповідачем з виготовлення та встановлення сходів.

Розмір збитків, а саме вартість невиконаної роботи з боку відповідача позивачем оцінюється у розмірі 50% від сплаченої ним суми замовлення 65000 грн., тобто у розмірі 32500 грн.

Також, до реальних збитків належить сума 6150 грн., яку позивач змушений був додатково сплатити згідно договору №1 від 20 січня 2021 року, понад загальну вартість всього замовлення, як готового виробу.

Сума збитків виникла через усунення недоліків у встановлених та наданих деталях виробу відповідачем та переробці неякісно виконаної роботи відповідача. Загалом 38650 грн.

Просив, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 подав відзив, який обґрунтовував тим, що апелянт намагається переконати суд в тому, що відповідач виконав замовлення всього на 39,61% і навіть визнав це, при цьому точність розрахунків не підтверджується ні експертним висновком, ні висновками фахівця в певній галузі.

Зазначає, що ним виконані роботи на понад як 79,22%.

Враховуючи відмову апелянта прийняти виконання робіт за договором на етапі завершення робіт і звернення до суду з позовом про стягнення суми коштів, яка істотно перевищує ціну договору, відповідач вважає про не доброчесність намірів апелянта, оскільки завершення робіт апелянту коштувало 16150 грн, а первинні позовні вимоги були заявлені в розмірі 116197,06 грн, а 15 січня 2021 року були збільшені до 129071,75 грн.

Вважає також, що задоволення позовних вимог може призвести до того, що апелянт отримає сходи вартістю 75000 грн. не просто безкоштовно, а отримає неправомірну вигоду.

Просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору виготовлення меблів на замовлення №2 від 01 лютого 2020 року, він укладений між позивачем та відповідачем.

Предметом зазначеного договору є виконання відповідачем робіт по обшивці сходів деревом породи ясен.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 вказаного договору загальна сума договору складає 75000 грн.

Згідно до п.п. 2.2.1 п. 2 вказаного договору замовник вносить передоплату в розмірі 52500 грн. від суми договору, на протязі 1-го дня з моменту укладення договору.

Відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2 вказаного договору друга частина грошових коштів по даному договору, яка складає 15000 грн. замовник вносить не пізніше дня попередньої установки.

Згідно до п.п. 2.2.3 п. 2 вказаного договору остаточну суму, яка складає 7500 грн. замовник вносить по факту монтажу.

Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 договору строк робіт по поставці і збірці меблів замовнику складає два календарних місяці з моменту вступу договору в силу.

Відповідно до дублікату квитанції №Р24А813835837А65387 від 28 вересня 2020 року, позивачем на рахунок відповідача було перераховано кошти у розмірі 8000 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми реальних збитків, завданих невиконанням зобов`язань за Договором виготовлення меблів на замовлення №2 від 01 лютого 2020 року з виготовлення та встановлення сходів у розмірі 38650 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції керувався тим, що станом на 10 вересня 2020 року позивач сплатив лише 50000 грн. передоплати.

2500 грн. залишилось не внесеними в рахунок передплати, відтак договір не набув чинності, та відповідно у виконавця послуг не виникло обов`язків передбачених договором.

Крім цього, відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2 договору другу частину грошових коштів по договору у розмірі 15000 грн. замовник вносить не пізніше дня попередньої установки, однак станом на цю дату позивач сплатив лише 7000 грн., а решту коштів у розмірі 8000 грн. ним було сплачено 28 вересня 2020 року, що свідчить про необґрунтованість доводів позивача в частині прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Відмовляючи у стягненні з відповідача суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів від прострочення суми в розмірі 5116,85 грн., доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене у розмірі 60000 грн., а також суми моральної шкоди у розмірі 9000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення суми реальних збитків у задоволенні яких позивачу було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до положень ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з вимогами ст. 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв`язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов`язаний своєчасно попередити про це замовника.

Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду.

У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи.

Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов`язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

У разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису.

У разі відмови замовника від збільшення кошторису підрядник має право вимагати розірвання договору.

Відповідно до ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

За правилами ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ціна договору є істотною умовою.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

За твердженнями ФОП ОСОБА_2 , ним за договором були виконані роботи на 79,22%, тоді як за твердженнями позивача роботи виконані на 39,61%.

Разом з цим, сторони не ставили питання про призначення по справі судової експертизи для визначення обсягу виконаних робіт, а згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба