Справа № 463/3825/21
Провадження № 2/463/1120/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Фурик Л.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представників відповідача - ОСОБА_3 ,

представник третьої особи - Чухній Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», третя особа: начальник Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» лікар Безушка Іван Михайлович про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, просить скасувати наказ №89 о/с від 09.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 , лікаря-невропатолога терапевтичного відділення стаціонару лікарні ( з поліклінікою)»; поновити на посаді лікаря-невропатолога терапевтичного відділення стаціонару лікарні (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області»; стягнути з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2021; стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 17.10.2006 позивач прийнята на посаду лікаря-невропатолога терапевтичноговідділення стаціонару лікарні. 03.12.2020 нею було отримано повідомлення про заплановане вивільнення від 30.11.2020 №33/34-1610, відповідно до змісту якого повідомлено про скорочення займаної нею посади і майбутнє розірвання трудового договору з 01.02.2021 згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Звертає увагу на те, що даним повідомленням їй не було запропоновано жодної посади. Наказом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №89 від 09.03.2021 її було звільнено з роботи 09.03.2021 через скорочення штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

На думку позивачки її було звільнено без законної на те підстави, порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України (не запропоновано іншої вакантної посади), не запропоновано роботи на новоствореній посаді, чим порушено вимоги статті 42 КЗпП України, щодо переважного права залишенні на місці роботи.

Отже, враховуючи те, що звільнення відбулось незаконно, вона підлягає до поновлення на роботі, із стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А також просить стягнути відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем у зв`язку з порушенням законних прав на працю. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Ухвало судді від 08 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14 травня 2021 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву, у такому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних мотивів.

Підставою для звільнення позивачки були наступні документи: наказ МВС України від 20.11.2020 №819 «Про організаційно-штатні зміни в МВС», повідомлення про заплановане вивільнення від 30.11.2020 (№33/34 1605), листок непрацездатності серії АЛБ №532150 від 01.02.2021, листок непрацездатності серії АЛБ №532472 від 16.02.2021. Так повідомлення про заплановане вивільнення від 30.11.2020 (№33/34 1605) позивачка отримала поштою 03.12.2020. Крім того, 25.01.2021 старшим інспектором з кадрів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду медичної сестри зуботехнічної лабораторії. Від запропонованої посади позивачка відмовилась, також відмовилась поставити свій підпис про ознайомлення із вказаною пропозицією, про що комісією було складено відповідний акт.

Також не відповідають дійсності твердження позивачки, щодо недотримання 2-х місячного строку при персональному попередженні її про наступне вивільнення. Таке спростовується протоколом кадрової комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 30.11.2020 №20/2020 та наказом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №37 о/с від 27.02.2021 в якому вказано, що ОСОБА_5 звільнити з роботи з 01.02.2021. В подальшому цей наказ було скасовано в зв`язку з перебуванням позивачки на лікарняному.

Щодо посилання позивачки на переважне право залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України, то дане твердження спростовується тим, що у відповідності до наказу МВС України від 20.11.2020 №819 «Про організаційно-штатні зміни в МВС» під час реорганізації стаціонару терапевтичного відділення скорочено посаду лікаря-невропатолога, яка була одна у даному відділенні. Відповідно проводити порівняння рівня кваліфікації та продуктивності праці з працівниками даного відділення іншої спеціальності не було підстав.

Враховуючи вище наведене просить позовну заяву залишити без задоволення.

Позивачкою подано додаткові пояснення до позовної заяви. У таких зазначає, що було введену додаткову посаду лікаря-терапевта до всіх існуючих, а посада лікаря-невропатолога скорочувалась. Проте, жодна вакантна посада ОСОБА_1 не була запропонована. Крім того, ОСОБА_1 працювала лікарем невропатологом терапевтичного відділення, спеціальність якої дозволяє займати посаду лікаря-терапевта, оскільки посади лікаря-невропатолога та лікаря-терапевта відносяться до одної номенклатури лікарських спеціальностей відповідно до Порядку проведення атестації лікарів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я 22.02.2019 №446. На звернення до відповідача з проханням дозволити проходження курсів по терапії з 18.01.2021 року по 18.04.2021 жодної відповіді надано не було. Наголошує на те, що звільнення позивачки відбулось із порушенням законодавства, отже позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Також, 25.05.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь щодо відзиву. Вказує, що посилання ОСОБА_1 на її можливість зайняти посаду лікаря-терапевта, оскільки посади лікаря-невропатолога та лікаря-терапевта відносяться до одної номенклатури лікарських спеціальностей відповідно до порядку проведення атестації лікарів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я 22.02.2019 №446 не відповідають дійсності, так як допуск до лікарської діяльності за певною спеціальністю здійснюється лише після проходження лікарем відповідних курсів спеціалізації або стажування з отриманням відповідного сертифіката лікаря-спеціаліста.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Вважає, що звільнення відбулось не законно з прошенням законодавства про працю та практики Верховного суду. Зокрема, на його думку, не було дотримано вимоги закону, оскільки не доведено факт скорочення працівників, чисельність таких фактично не змінилась. Крім цього, вважає, що позивач має переважне право на залишення на роботі, а саме на підставі п. 10 ст. 42 КЗпП України, оскільки позиваці до досягнення пенсійного віку залишилось менше двох років. Також, роботодавець звільняючи позивачку не здійснив порівняння кваліфікації позивача порівняно з іншими працівниками. На адресу позивачки було надіслано повідомлення про вивільнення без пропонування іншої посади. Відповідно до наказу МВС України, який був підставою для звільнення позивачки, кількість посад не змінюється, скоротили посаду невропатолога, яку займала позивачка, а ввели терапевта. Вважає, що позивач за своєю кваліфікацією могла займати посаду терапевта.

Позивачка позов підтримала з наведених представником мотивів. Додатково зазначила, що відповідач вже вдруге намагається незаконно звільнити її з роботи. В 2019 р. вона була поновлена на посаді на підставі рішення суду. Підтвердила, що 03.12.2020 р. отримала повідомлення про майбутнє звільнення з додатком. Після цього, вона звернулась до голови кадрової комісії із зазначенням наявних у неї підстав для переважного права на залишення на посаді п.10 ст.42 КЗпП України (передпенсійний вік), а також вважає, що наявні обставини передбачені п.1,2,3 ст. 42 КЗпП України.

Зазначила, що крім неї, ще було звільнено і інших працівників, які були пенсійного віку. Повідомила, що їй пропонували посаду медсестри стоматологічного відділення, вона як лікар з вищою категорією відмовилась. Вважає, що її кваліфікації достатньо для зайняття посади терапевта, яка введена замість її посади. Підтвердила, що з 01.02.21 р. по 05.03.21 була на лікарняному, першим робочим днем було 09.03.21 р., тобто день винесення оскаржуваного наказу. Не заперечила, що була на за засіданні комісії 30.11.2020 р. під час якого їй та іншим працівникам було повідомлено про заплановане вивільнення. Завдана їй моральна шкода полягає у переживаннях, погіршенні стану здоров`я,

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, вважає, що звільнення позивачки відбулось у відповідності до вимог КЗпП України. Позивачку звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Дійсно перший наказ про звільнення позивачки від 27.01.2021 р. було скасовано в зв`язку з перебуванням її на лікарняному. Зміна штату відбулась на виконання наказу МВС України №819 «Про організаційно-штатні зміни в МВС» від 20.11.2020 р. 30.11.2020 р. відбулось засідання кадрової комісії на якому були присутні всі працівники, яких стосуються майбутні штатні зміни включно з позивачкою. В цей день було семеро працівників, під розписку, повідомлено про заплановане вивільнення. ОСОБА_1 відмовилась ставити свій підпис про ознайомлення в повідомленні про заплановане звільнення, а також отримати один з його примірників, з приводу чого складено відповідний акт. В цей же день їй було скеровано відповідне повідомлення поштою за місцем проживання, яке вона отримала 03.12.2020 р. та цього не заперечує. Отже відповідач повідомлена про майбутнє звільнення за 2 місяці, відповідно до вимог закону.

Підтвердив, що дійсно до повідомлення від 30.11.2020р. не було долучено пропозиції альтернативних посад, оскільки для підшукання необхідної посади потрібен був час. 20.01.2021р на засіданні кадрової комісії було прийнято рішення запропонувати ОСОБА_1 переведення на посаду медичної сестри зуботехнічної лабораторії, підтвердженням даного факту є витяг з протоколу засідання.

Підтвердив, що він особисто як юрисконсульт був присутній коли інспектор з кадрів ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_1 посаду медичної сестри зуботехнічної лабораторії, вона відмовилась, про що складено відповідний акт.

Вважає безпідставними посилання позивача на переважне право на залишення на роботі, оскільки, новий штат не передбачає невропатолога, була одна така посада і одна скорочена. Крім того, заперечує, що ОСОБА_1 могла без перекваліфікації, яка триває 6 місяців, зайняти посаду терапевта. Звернення ОСОБА_1 , щодо проходження курсів було отримано вже після початку курсів.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 17 жовтня 2006 року позивач прийнята на посаду лікаря-невропатолога терапевтичного відділення стаціонару лікарні, про що здійснено запис у трудовій книжці (а.с.19-21).

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До матеріалів справи долучено копію наказу МВС України від 20.11.2020 №819 «Про організаційно-штатні зміни в МВС» (а.с.56-69). На виконання даного наказу кадровою комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» 30.11.2020 було проведено засідання (протокол №20/2020), на якому розглядалось питання про організаційно-штатні зміни в установі, на такому була присутня і позивачка ОСОБА_1 . Зокрема, в протоколі зазначено, що терапевтичне відділення стаціонару реорганізовується з відділення на 70 ліжок ( у т.ч. 20 неврологічних та 10 кардіологічних) у терапевтичне відділення стаціонару на 70 ліжок ( у т.ч. 10 кардіологічних ліжок), в зв`язку з чим вводиться ще одна посада лікаря-терапевта, а посада лікаря-невропатолога скорочується (а.с.92).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

30.11.2020 за вих. №33/34-1605 позивачці разом з іншими працівниками, було повідомлено про заплановане вивільнення у зв`язку із організаційно-штатними змінами (а.с.55)

У зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення в повідомлені про заплановане звільнення у зв`язку із організаційно-штатними змінами, було складено відповідний акт від 30.11.2020 №33/34-1319 (а.с.94), та такий підписаний заступником голови кадрової комісії ОСОБА_6 та членами комісії.

Після цього, як вбачається із витягу з Протоколу №2/2021 засідання кадрової комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 20.01.2021 було ухвалено запропонувати лікарю-невропатологу терапевтичного відділення стаціонару ОСОБА_7 переведення на посаду медичної сестри зуботехнічної лабораторії, та було складено відповідне повідомлення із зазначенням даної посади.

Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовилась, а також відмовилась поставити свій підпис про ознайомлення з запропонованою посадою, вказаною в Повідомленні про заплановане вивільнення у зв`язку із організаційно-штатними змінами (№33/34-1605 від 30.11.2020), про що складено відповідний Акт 25.01.2021 такий підписаний старшим інспектором Чухній Р., юрисконсультом Ділай М. та інспектором з кадрів Шкрибало У. (а.с.100).

Дані обставини позивачка в судовому засіданні визнала та не заперечує.

27 січня 2021 року винесено наказ №37 о/с про звільнення ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України через скорочення штату (а.с.54).

У період з 1 лютого 2021 року по 6 березня 2021 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, підтвердженням якого є листки непрацездатності серії АЛБ №532472 та серії АЛБ №532150 (а.с.24-25).

Як вбачається із наказу №89 о/с від 09.03.2021 р. у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 на день звільнення, скасовано наказ начальника установи від 27.01.2021 №37. ОСОБА_1 звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України через скорочення штату з посади лікаря-невропатолога терапевтичного відділення стаціонару лікарні ( з поліклінікою) з 09 березня 2021 року (а.с.8).

У зв`язку із відмовою ОСОБА_1 розписатися про ознайомлення з вище зазначеним наказом було складено Акт про відмову лікаря-невропатолога ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення з наказом начальника установи від 09.03.2021 №89 о/с про її звільнення у зв`язку із організаційно-штатними змінами (а.с.89).

Представник позивача посилається на наказ МОЗ України від 22.02.2019 №446, відповідно до якого неврологія та терапія входять до одного розділу номенклатури лікарських посад «Внутрішні хвороби», а тому вважає, що позивач могла бути переведена на цю посаду без підвищення (зміни) кваліфікації. В той же час, на думку суду цей факт жодним чином не свідчить про аналогічність вимог, щодо кваліфікації лікаря терапевта та невропатолога та можливість переведення особи з одної посади на іншу без підвищення (зміни) кваліфікації.

Також суд вважає, що питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників не належить до компетенції суду. При звільненні у зв`язку зі скороченням штату працівників враховується переважне право працівника залишитися на роботі та пропонується інша робота на тому самому підприємстві, в установі, організації. Коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, формується з осіб, які займають аналогічну (ідентичну) посаду

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Відтак, враховуючи, що посада лікаря-невропатолога була єдиною в лікарні, застосування у такому випадку положень статті 42 КЗпП України є помилковим.

Разом із тим, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (абз. 4 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами).

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду № 756/5243/17 від 27 березня 2019 року.

В ході судового розгляду суду не представлено доказів про об`єктивну можливість ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» запропонувати ОСОБА_1 інші, крім медичної сестри зуботехнічної лабораторії, наявні вакансії на час її звільнення, роботи на яких остання могла б виконувати за кваліфікаційним рівнем.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, в процесі судового розгляду судом не встановлено незаконність звільнення позивачки, зокрема позивач не заперечує, що вона була присутня на засіданні (протокол №20/2020), на якому розглядалось питання про організаційно-штатні зміни в установі, також підтверджує, що їй було запропоновано посаду медичної сестри зуботехнічної лабораторії від якої вона відмовилась, сертифікат про підвищення кваліфікації для зайняття посади лікаря-терапевта у неї відсутній.

Беручи до уваги вищенаведені обставини суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо її поновлення на посаді лікаря-невропатолога задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю звільнення без законної підстави.

Оскільки решта позовних вимог, являється похідними, такі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», третя особа: начальник Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» лікар Безушка Іван Михайлович про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Повний текст рішення складено та підписано 13 вересня 2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», місцезнаходження: 79068, м.Львів, вул. Замарстинівська, 233, .

Третя особа: начальник Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» лікар Безушка Іван Михайлович, місцезнаходження: 79068, м.Львів, вул. Замарстинівська, 233.

Суддя Г.Б. Жовнір