Справа № 274/5843/21
Провадження № 2-з/0274/89/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

14.09.2021 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фаворит» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фаворит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчук Анатолій Миколайовича, про визнання недійсним фраудаторного правочину,

в с т а н о в и в:

10.09.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фаворит» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фаворит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчук Анатолій Миколайовича, про визнання недійсним фраудаторного правочину.

10.09.2021 року до суду надійшла заява ТзОВ «Фінансова компанія «Фаворит» про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на наступний об`єкт нерухомого майна: 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що договір дарування реєстровий № 2391 від 17.05.2019 року, який є предметом даного позову, укладений між близькими родичами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з метою ухилення від виконання обов`язку сплати боргових зобов`язань на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фаворит», згідно ухвали Господасрького суду Житомирської області у справі №906/904/16, а тому є фраудаторним правочином, оскільки вчинений на шкоду кредитору. ОСОБА_1 з метою унеможливлення звернення стягнення на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості вчинила дії, які суттєво ускладнюють можливість позивачу реалізувати та ефективно захистити свої порушені права. Станом на час подання даного позову ОСОБА_2 необмежена у можливості розпорядження майном, яке є предметом оспорюваного правочину, тому може відчужити його на користь інших осіб, що істотно ускладнинь виконання рішення суду та поновлення порушеного права позивача, щодо звернення стягнення на вказане майно.

Таким чином, у даному випадку, застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

Заявник вважає, що у даному випадку немає необхідності в зустрічному забезпеченні.

Вивчивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави своїх позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Згідно із переліком видів забезпечення позову, наведених у частині першій статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Обґрунтовуючи підстави позову та заяву про забезпечення позову, позивач посилався на існування з відповідачами спору щодо законності відчуження за договором дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що позивач ОСОБА_1 , маючи намір ухилитися від сплати боргу на користь кредитора та приховання спірного майна, уклала фіктивний договір дарування за фраудаторним договором дарування зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , що в свою чергу достовірно підтверджує існування обґрунтованої підозри, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі вчинять аналогічні дії для подальшого уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 , оскільки на майно останньої накладено арешт, а дана спірна квартира при визнанні договору недійсним, скасуванні рішення державного реєстратора прав та застосування двосторонньої реституції автоматично підпаде під арешт.

Обставини, викладені в позові та заяві про забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо правомірності відчуження за договором дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , тому суд вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, а саме, накладення арешту частки вказаної квартири, яка на даний час перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 є співмірним та виправданим заходом, який забезпечить можливість реального виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Фаворит», а також забезпечить ефективне поновлення порушених прав заявника та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення нової реєстраційної дії щодо квартири, яка є предметом оспорюваного договору дарування, що у свою чергу унеможливить або утруднить виконання рішення суду і захист прав та інтересів у разі задоволення позову.

При цьому, застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у спірній квартирі не призведе до обмеження права володіння та користування зазначеним майном відповідачем ОСОБА_2 , за якою зареєстрована вказана квартира, а лише тимчасово унеможливить розпорядження нею до вирішення спору в суді.

Згідно пунктом 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частки спірної квартири є співмірним, виправданим та розумним заходом, який вживається з метою забезпечення гарантії можливості реального виконання судового рішення у майбутньому (ухвала Верховного Суду від 29 жовтня 2019 у справі № 718/1414/20, постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 522/5993/16-ц; постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 337/5756/18; постанова Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 334/6438/17; постанова Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 753/18814/19).

До такого висновку суд приходить, виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку та співмірності між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, оскільки такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення згідно з вимогами частини третьої статті 154 ЦПК України.

Керуючись статтями 149-154 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фаворит» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фаворит», , місцезнаходження: 01021, місто Київ, вул. Мечникова, 16, оф.11.

Відповідач-1 - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач-2 - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Третя особа - приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчук Анатолій Миколайовича, адреса: АДРЕСА_4 .

Копію ухвали направити до відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради - для виконання.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Т.М.Вдовиченко