Номер провадження: 22-ц/813/7199/21
Номер справи місцевого суду: 495/3017/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/3017/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/7199/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач - Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області,

- апелянт (особа, яка не брала участі у справі але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Прийомової О. Ю. 07 червня 2017 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , та складається із: - земельної ділянки, загальною площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_3 (а. с. 4 - 5).

У травні 2017 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та остаточно просить суд: 1) встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з спадкодавцем - ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 та складається із земельної ділянки, загальною площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої уточнені позовні вимоги тим, що після смерті її батька - ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, котра розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачка, бажаючи прийняти спадщину після померлого, звернулась до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Тому, вона вимушена звернутися з позовом до суду (а. с. 20 - 21).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт проживання на момент відкриття спадщини ОСОБА_1 разом з спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , що складається з земельної ділянки, загальною площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Білгород Дністровської районної державної адміністрації від 20 листопада 2003 року № 1587/2003.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка по справі є спадкоємцем 1-ої черги за законом до майна померлого. Вона звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, та не відмовилась від неї. Тобто, юридично прийняла спадщину. Проживала разом з ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, що свідчить про фактичне прийняття позивачкою спадщини. Суд вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню (а. с. 27 - 29)

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про скасування заочного рішення від 07.06.2017 року, вказуючи що про розгляд вказаної цивільної справи їй відомо не було, проте його винесенням істотно порушуються її права як спадкоємця (а. с. 33 - 38).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про скасування вищевказаного заочного рішення (а. с. 60 - 62).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Шаркевич Ярослав Вікторович, діючий від імені ОСОБА_2 , як особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, просить скасувати заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог позову.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, недоведеності обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) 20.12.2013 року ОСОБА_3 склав заповіт на випадок своєї смерті на ім`я ОСОБА_2 ; 2) у 2019 році апелянту стало відомо про наявність такого заповіту; 3) рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2020 року визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; 4) при розгляді справи судом першої інстанції не було витребувано у нотаріуса інформації про спадкову справу (а. с. 63 - 69).

2.5 Узагальнені доводи учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_1 , Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.03.2021 року апеляційну скаргу адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року залишено без руху (а. с. 75).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року (а. с. 86).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 87).

01.09.2021 року від адвоката Лебедіна Юрія Ілліча, діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні адвокат Шаркевич Ярослав Вікторович, діючий від імені ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Лебедіна Юрія Ілліча, діючого від імені ОСОБА_1 , про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

29.04.2021 року ОСОБА_1 отримала копію ухвали Одеського апеляційного суду від 13.04.2021 року разом із апеляційною скаргою.

Судову повістку на судове засідання, яке було призначено на 02.09.2021 року, ОСОБА_1 отримала у липні 2021 року.

З наведеного вище виходить, що з часу отримання вказаних судових документів у ОСОБА_1 було достатньо часу для укладення договору з адвокатом.

Крім того, з наданого апеляційному суду електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи вбачається, що електронний підпис відсутній.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає необхідним клопотання про відкладення розгляду справи відхилити, справу розглянути за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши поясненні осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Матеріалами справи встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Випасненської сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 надана для ведення особистого селянського господарства (а. с. 10).

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 9).

ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку із пропуском визначеного чинним законодавством України строку для прийняття спадщини, а також відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що підтверджується листом завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори №2706/02-17 від 22.12.2016 року (а. с. 11).

Земельна ділянка, загальною площею - 7,95 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Випасненської сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 надана для ведення особистого селянського господарства, належала померлому ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД№073516 від 26.05.2004 року, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 20.11.2003 року №1587/2003 (а. с.10). Однак, оригінали вказаних документів у позивачки відсутні.

Позивачка зверталася до відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про видачу дублікату державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, однак їй було відмовлено в його отримані, оскільки позивачка не є власником даного права.

20 грудня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого на випадок його смерті земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею - 7,95 га, що розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2020 року визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо права власності на спадкове майно.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Відомості про спадкоємців, які містяться в спадковій справі відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", та п. 3.1 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", є належним доказом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не зверталась до суду із відповідним клопотанням про витребування спадкової справи, суд першої інстанції у свою чергу не порушував вказане питання. При тому, що розглянути справу без спадкової справи неможливо. Від цього неможливо зробити висновок про те є, чи ні спір про право та встановити заінтересованих по справі осіб.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої, третьої та четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

20 грудня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого на випадок його смерті земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею - 7,95 га., що розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , а також не дослідив матеріалів спадкової справи, у результаті чого оскаржуваним рішенням не враховані права та обов`язки ОСОБА_2 , на ім`я якої 20 грудня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шаркевича Ярослава Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року, - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова