Справа № 461/2675/21
Провадження № 4-с/461/28/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю: секретаря судових засідань Степанюк Ю.В.

прокурора Машталяр Ю.А.

заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишина С. на рішення старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шебец Х.В.,

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шебец Х.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, прийняте у формі повідомлення від 30.12.2020 у виконавчому провадженні №64018474;

- скасувати постанову виконувача обув`язків начальника Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Макухіної І.В. від 24.02.2021 у виконавчому провадженні №64018474;

- зобов`язати старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шебец Х.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2020 у справі №461/5339/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 12 942,36 грн., на підставі заяви першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 від 30.12.2020 №14.36/04-16-7824 вих-20 про примусове виконання рішення та виконавчого листа №461/5339/20, виданого 02.12.2020 Галицьким районним судом м.Львова.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що на розгляді Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №461/5339/20 за позовом першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закладів охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих від злочину. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.09.2020 у вказаній справі задоволено позов першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 12 942,36 грн. За наслідками отримання 02.12.2020 виконавчого листа на виконання вищевказаного рішення суду, Львівською місцевою прокуратурою № 3 30.12.2020 скеровано його до Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Франківський ВДВС) разом із заявою про примусове виконання рішення в порядку п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, 30.12.2020 старшим державним виконавцем Франківського ВДВС Шебец Христиною Василівною у виконавчому провадженні № 64018474 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону, а саме в силу невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону через відсутність у ньому відомостей про дату народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків. Так, за наслідками отримання 17.02.2021 прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 вищевказаного повідомлення, місцевою прокуратурою виявлено ознаки незаконності рішення державного виконавця про повернення Виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, та 18.02.2021 подано до Франківського ВДВС в порядку ст. 74 Закону скаргу на рішення державного виконавця. За наслідками розгляду вказаної скарги місцевою прокуратури, постановою виконувача обов`язків начальника Франківського ВДВС Макухіної Ірини Вікторівни від 24.02.2021 дії старшого державного виконавця Франківського ВДВС Шебец Х.В. під час виконання вищевказаного рішення суду визнано такими, що відповідають вимогам ст.ст. 4, 18 Закону.

Вказану постанову одержано місцевою прокуратурою 01.03.2021 рекомендованим листом. Внаслідок опрацювання постанови в.о. начальника Франківського ВДВС Макухіної І.В. від 24.02.2021 місцевою прокуратурою встановлено її незаконність та невмотивованість, а відтак 09.03.2021 оскаржено рішення державного виконавця та постанову в.о. начальника Франківського ВДВС в порядку ст. 74 Закону до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 19.03.2021 №1364/88/03.2-08 Львівську обласну прокуратуру повідомлено про відмову у задоволенні вищезазначеної скарги. Вказаний лист Управління ЗПВР надійшов на адресу Львівської обласної прокуратури 23.03.202 за №11664-21 та скерований із супровідним листом на адресу Франківської окружної прокуратури міста Львова від 24.03.2021 №15/2-39 вих-21.

Прокурор в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній. Просив задоволити.

Старший державний виконавець Франківського відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шебец Христина Василівна в судовому засіданні заперечила протии задоволення скарги.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення на електрону адресу.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Законодавством з питань виконання судових рішень державного виконавця наділено правами отримувати інформацію, необхідну для здійснення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.09.2020 задоволено позов першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закладів охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих від злочину та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 12 942,36 грн.

30.12.2020 року Львівською місцевою прокуратурою №3 скеровано виконавчий лист на виконання до Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) разом із заявою про примусове виконання рішення в порядку п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

30.12.2020 року старшим державним виконавцем Франківського ВДВС Шебец Христиною Василівною у виконавчому провадженні № 64018474 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону, а саме в силу невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону через відсутність у ньому відомостей про дату народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків

Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною 5 ст. 18 Закону передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відсутність у виконавчому листі дати народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки положення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати необхідну для проведення виконавчих дій інформацію.

Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Суд у складі колегії сухів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.09.2019 за наслідками розгляду справи №469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

При цьому, Верховним Судому у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.04.2020 у справі № 175/3554/14-ц (провадження № 61-11271св 18) зроблено правовий висновок про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу: боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів. Саме тому судова практика складається таким чином, щоб судове рішення було виконано якомога швидше.

Висновок про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, викладено також у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду 16.10.2019 у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.05.2019 у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження №К/9901/21841/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083cв18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену ще в постанові від 21.05.2014 у справі № 6-45цс14.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Як вбачається з матеріалів справи старшим державним виконавцем Франківського ВДВС Шебец Х.В. не здійснено запитів до відповідних державних органів для отримання інформації про дату народження боржника та про його реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Проте державним виконавцем Франківського ВДВС Шебец Х.В. не використано всі надані їй права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасно і повного виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2020 року у справі №461/5339/20.

В матеріалах справи наявна скарга першого заступника керівника Львівської місьцевої прокуратури №3 Голоюха В.І. на рішення державного виконавця. Також наявна постанова в.о. начальника відділу Франіквського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Макухіної І.В., якою відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги, а дії старшого державного виконавця Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управіння Міністерства юстиції Шебец Х.В. такими, що відповідають вимогам ст.ст.4,18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, усупереч Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції з організації примусового виконання рішень, внаслідок дій державного виконавця та в.о.начальника органу державної виконавчої служби, прийняття ними рішення з порушення вимог законодавства, рішення Галицього районного суду від 16.09.2020 у справі №461/5339/20 залишається невиконаним, що порушує інтереси Львівської міської ради.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що рішення старшого державного виконавця Франківського ДВС Шебец Х.В. про поверненян виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, прийняте у формі повідомлення від 30.12.2020 у виконавчому провадженні №64018474 та постанова виконувача обов`язків начальника Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Макухіної І.В. є неправомірними, так як не відповідає вимогам ст.ст.18,26 Закону України «Провиконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Згідно диспозиції ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд вправі визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги, зокрема, необхідно визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, в.о. начальника та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення та виконавчого листа №461/5339/20.

Керуючись ст.ст. 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 258-260, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишина С. на рішення старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шебец Х.В. задоволити.

Визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Франківського відідлу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шебец Х.В. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, прийняте у формі повідомлення від 30.12.2020 у виконавчому провадженні №64018474.

Визнати неправомірною постанову виконувача обов`язків начальника Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Макухіної І.В. від 24.02.2021 у виконавчому провадженні №64018474.

Зобов`язати старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шебец Х.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2020 у справі №461/5339/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 12 942,36 грн., на підставі заяви першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 від 30.12.2020 №14.36/04-16-7824 вих-20 про примусове виконання рішення та виконавчого листа №461/5339/20, виданного 02.12.2020 Галицьким районним судом м.Львова.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львів протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Радченко В.Є.