КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соснова Ірина Володимирівна, ОСОБА_5 , про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соснова І.В., ОСОБА_5 , про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав.

07 квітня 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 і є предметом спору.

В обгрунтування заяви зазначав, що він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соснова І. В., ОСОБА_5 про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав.

Вказував, що об`єктом оспорюваних рішень про реєстрацію права власності є житлове приміщення - квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент перереєстрації права власності, у вищезазначеному житловому приміщенні були зареєстрованими позивач ОСОБА_3 та його тітка ОСОБА_6 .

Зазначав, що 11.02.2021 року він звернувся до ЦНАП з метою отримання довідки про реєстрацію та при отриманні довідки №14213009 дізнався, що 06.07.2020 року він знятий з реєстрації за вказаною адресою, а підстави зняття з реєстрації в довідці не зазначені. Заяву про зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 він не подавав.

Наголошував, що за даних обставин та за інформацією, яка міститься в Державних реєстрах - право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 та не існує жодних заборон, як для перереєстрації нерухомості, так і для реєстрації за даною адресою третіх осіб, без згоди позивача і будь-яких подальших протиправних дій відносно спірного майна.

Зазначав, що на даний час є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач має намір відчужити спірний об`єкт нерухомого майна, що в подальшому може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року заяву задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 07.06.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. та зареєстровано реєстрі за №182.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 265 271 грн. 43 коп., яка еквівалентна 9 900 доларів США. Строк надання позики до 07.08.2019 року

Вказує, що 07.06.2019 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №183. Відповідно до вимог пункту 1.1 цього договору Іпотекодавець передає в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вартість предмету іпотеки узгоджена сторонами в договорі іпотеки і становить 1000000 (один мільйон ) грн.

Строк виконання зобов`язань за договором позики грошей настав 07.08.2019 року.

У визначений договорі строк ОСОБА_3 не виконав своїх зобов`язань щодо повернення позики, відтак, іпотекодавцю-боржнику була направлена письмова вимога та була вручена ОСОБА_3 особисто 16.08.2019 року.

Вищезазначеною вимогою ОСОБА_3 було встановлено 30 робочих днів на усунення порушень зобов`язань за договором позики. Термін сплив 01.10.2019 року, позику ОСОБА_3 не повернув.

Вказує, що 10 жовтня 2019 року ОСОБА_7 задовольнила забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Віповідно до звіту про визначення ринкової вартості квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 від 09.10.2019 року вартість предмету іпотеки становить 1 434 100 гривень.

Позивач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про перехід права власності на предмет іпотеки, що підтверджується заявою ОСОБА_3 про відшкодування останньому перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя.

Позивачем ОСОБА_3 було отримано від ОСОБА_4 суму у розмірі 1 168 825 гривень, що еквівалентна сумі 46 753 доларів США.

Тобто нотаріусом при реєстрації переходу права власності за іпотечним договором було дотримано усіх вимог чинного законодавства Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127

25.10.2019 року відповідачі подарували квартиру своїй матері ОСОБА_2 .

Вказує, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не з`ясував обставини, які мають значення по справі, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не врахував інтересів ОСОБА_2 та виходив виключно із факту подання позову як свідчення існування спору.

Також, не звернув увагу суд першої інстанції на неспівмірність заходів забезпечення позову, адже Іпотечний договір та договір дарування є чинним, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, та підтверджена чисельною судовою практикою Верховного Суду України: Постанова ВСУ від 10.06.2015 року по справі №6-449цс15, Постанова ВСУ у справі № 6-301цс15, Постанова ВСУ у справі № 6-1562цс15.

Крім того, суд першої інстанції приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову, в порушення вимог ст.ст.152-154 ЦПК України, не звернув уваги також на те, що заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не дослідив необхідність зустрічного забезпечення з урахуванням необхідності гарантії виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 за договором позики, яке забезпечується іпотекою, не врахував що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, що підтверджується самим позивачем і зазначено в ухвалі суду від 09.04.2021 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги у заяві про забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами та у заяві доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно з п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соснова І.В., ОСОБА_5 , про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав.

Встановлено, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 і є предметом спору.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованим твердження представника заявника про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на спірну квартиру може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, зазначений захід забезпечення позову є співмірним із заявленою вимогою, заявником надано достатні докази на підтвердження заяви, а тому суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру та заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам (у т.ч. нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію виникнення, зміни, переходу, припинення прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та залишення без змін ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: