Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1123/20

Провадження № 2/126/82/2021

"06" вересня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в місті Бершадь Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 та Відділу освіти Бершадської РДА про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що Бершадським районним судом Вінницької області 31.01.2020 року було ухвалено рішення по цивільній справі № 126/2563/18, яким було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Бершадської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Даним рішенням було вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді керівника центру розвитку дитини по суміщенню вчителя біології з неповним тижнем навантаження з часу звільнення - з 26 серпня 2018 року.

В позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди - відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 04.02.2020 року про виправлення описки було внесено виправлення в рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року у справі № 126/2563/18 у другому абзаці резолютивної частини якого після слів «Поновити ОСОБА_1 на посаді» виключено слова «керівника центру розвитку дитини по суміщенню» та дату її звільнення замість «26 серпня 2018 року» зазначено 13 серпня 2018 року».

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18.02.2020 року про виправлення описки було внесено виправлення в рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року у справі № 126/2563/18 у другому абзаці резолютивної частини якого після слів «вчителя біології виключено слова «з неповним тижнем навантаження».

У перший же робочий день наступний за днем ухвалення вищевказаного рішення суду, тобто в понеділок 03.02.2020 року вона з`явилася до Бершадської ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 для того, щоб почати виконувати свої професійні обов`язки вчителя біології.

Проте директор Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_2 усно повідомила її про те, що вона не допускає її до роботи, а тому вона вимушена була того ж дня письмово звертатися до неї та відділу освіти Бершадської РДА з заявами та скаргами про необхідність виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року про її поновлення на роботі, яке підлягає до негайного виконання.

Враховуючи, що директор Бершадської ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 ОСОБА_2 продовжувала чинити протиправну бездіяльність та умисно не виконувала вищевказане рішення, вона вимушена була звертатися до компетентних органів з вимогою захистити її конституційне право на працю та на її оплату.

Так, протягом лютого - травня 2020 року вона зверталася з численними заявами та скаргами до відділу освіти Бершадської РДА, профспілки, Бершадської районної ради, Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, де зокрема, було внесено відомості про кримінальне правопорушення вчинене відносно неї до ЄРДР за ч. 2 ст. 382 та ч. 1 ст. 175 КК України.

Також вона зверталася до Бершадського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою пр примусове виконання виконавчого листа по справі 126/2563/18.

На підставі її заяви 14.02.2020 року було відкрите виконавче провадження, 18.02.2020 року виконавцем було висунуто відповідну вимогу до відповідача про її поновлення на роботі, 02.03.2020 року постановою накладено штраф на директора Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_2 , у зв`язку невиконанням вищевказаної вимоги виконавця про її поновлення на роботі, та 17.03.2020 виконавче провадження було закінчене, у зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду та передано матеріали до Бершадського ВП з повідомленням про порушення кримінального провадження по даному факту.

І лише 31.03.2020 року директором Бершадської ЗОШ № 3 було видано наказ № 12 к/тр «Про поновлення ОСОБА_1 », яким її було поновлено на посаді вчителя біології з часу звільнення 13 серпня 2018 року.

Таким чином вона почала працювати в Бершадській ЗОШ № 3 офіційно, хоча приходила на роботу щоденно з понеділка 03.02.2020 року, а тому їй саме з 03.02.2020 необхідно виплатити заробітну плату, яку вона й досі не отримала.

Відповідно до довідки відділу освіти, фізичної культури та спорту Бершадської РДА від 24.02.2020 року її заробітна плата за січень 2020 року складала 7353 гривні.

За таких обставин, оскільки їй незаконно не виплачують заробітну плату з 03.02.2020 року по час подання позову до суду вона просить суд стягнути її з відповідача у наступних розмірах:

- за лютий 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- березень 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- квітень 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- за травень 2020 року в розмірі 7353 гривні.

Разом 29 412 гривень.

Також у зв`язку з грубим порушенням її трудових прав, передбачених Конституцією України, КЗпП України, їй відповідачем була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в сорок тисяч гривень, в розрахунку по 10 тис. гривень щомісячно в період грубого порушення її трудових прав, щодо не допуску її до роботи, невиплати їй заробітної плати з моменту ухвалення рішення Бершадського районного суду від 31.01.2020 року та допущення його до негайного виконання в частині поновлення її на посаді вчителя біології.

Так як її незаконно не допускали до роботи з 03.02.2020 року по 31.03.2020 року, а в подальшому не виплачують їй заробітну плату вона стверджує, що їй було завдано моральну шкоду на суму 40000 грн., оскільки порушення її законних прав на працю призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що обтяжується також тим, що у неї на утриманні знаходяться непрацездатні члени її сім`ї, яких вона зобов`язана утримувати згідно до закону, оскільки у період з 03.02.2020 року вона не мала іншої роботи чи заробітку.

03.08.2020 представник відповідача Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 адвокат Гриб В.В. подав до суду відзив на позов, в якому заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 та просить відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного. Вказує, що як правильно зазначає позивач у своїй позовній заяві 31.01.2020 року Бершадським районним судом задоволено позов в частині поновлення на роботі. Вказане рішення суду набуло чинності 14.05.2020 року. Негайне виконання рішення суду стало можливим лише після вправлення описок ухвалами суду від 04.02.2020 та від 18.02.2020 за заявами позивача та отримання ухвали про роз`яснення порядку виконання рішення суду від 10.03.2020 за заявою Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3. Після отримання роз`яснення порядку виконання рішення суду позивача було поновлено на посаді наказом № 12 к/тр від 31.03.2020 року.

Зважаючи на те, що рішення суду неможливо було виконати до внесення виправлення описок та отримання відповідного роз`яснення і неможливість поновлення на роботі було пов`язано не з винними діями Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, позовні вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за лютий та березень 2020 року є безпідставними.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач поновлена на роботі з 01 квітня 2020 року та приступила до виконання своїх службових обов`язків саме з цієї дати, відтак і право на отримання заробітної плати у позивача виникло з 01 квітня 2020 року, що підтверджується наказом № 12 к/тр Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 від 31.03.2020 року та табелями обліку робочого часу. Доводи позивача, що містяться у позовній заяві про те, що їй не виплачують заробітну плату по даний час (тобто станом на день подачі позову - 27.05.2020 року не відповідає дійсності. Щодо стягнення моральної шкоди, то, наказом №12 к/тр від 31.03.2020 року позивача поновлено на роботі. Поновлення на роботі відбулося відразу після подвійного виправлення рішення суду та отримання відповідного роз`яснення суду. Таким чином, моральна шкода Бершадською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів позивачці не заподіювалась. Вважає, що ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність підстав для виплати заробітної плати та спричинення їй моральних страждань, будь-яких інших негативних явищ, переживань тощо.

18.08.2020 ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що негайне виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року стало можливим лише після виправлення описок ухвалами судів від 04.02.2020 та від 18.02.2020 за заявами позивача та отримання ухвали про роз`яснення порядку виконання рішення суду від 20.03.2020 за заявою Бершадської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 3. Після отримання роз`яснення порядку виконання рішення суду, позивача було поновлено на посаді наказом № 12 к/тр від 31.03.2020 року. Позиція представника відповідача про те, що вищевказане рішення неможливо було виконати до внесення виправлення описок та відповідного роз`яснення і те, що не можливо було поновити позивача на роботі не з винними діями Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня є безпідставними та такими, які прямо спростовуються вимогам законодавства та тим, що рішення Бершадського районного суду області від 31.01.2020 року в частині поновлення її на роботі підлягає негайному виконанню. Також не витримує критики позиція представника відповідачі про те, що вона поновлена на роботі з 01 квітня 2020 року та приступила до виконання службових обов`язків саме з цієї дати, відтак і право на отримання плати у неї виникло лише з 01 квітня 2020 року, що підтверджується наказом №12 к/тр Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 від 31.03.2020 року та табелями обліку часу. Відповідачем не спростовано її твердження щодо невиплати їй заробітної плати, не надано жодного документу, що свідчить про перерахування їй заробітної плати в повному обсязі.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальну середню освіту» педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу (час, призначений для здійснення навчально-виховного процесу) включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становить тарифну ставку, а також інші види педагогічної діяльності, зокрема класне керівництво, перевірка зошитів, завідування навчальними кабінетами, тощо. Отже, законодавством встановлено мінімально гарантований обсяг педагогічного навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу - 18 годин, з урахуванням якого керівник навчального закладу та відповідний орган управління освітою зобов`язані здійснювати розподіл педагогічного навантаження. Права, надані керівнику навчального закладу щодо розподілу педагогічного навантаження, кореспондуються з його обов`язками додержання вимог закону щодо забезпечення педагогічного навантаження вчителя в обсязі не менше 18 годин. На момент звільнення вона мала повне тижневе навантаження (не менше тарифікаційної ставки - 18 год. на тиждень), і рішенням Бершадського районного суду від 31.01.2020 року має бути поновлена на роботі на посаді вчителя біології, а отже з повним тижневим навантаженням (не менше 18 год. основної ставки). При цьому, педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу обсягом менше 18 годин встановлюється тільки за його згодою. Очевидно, що одночасно із винесенням наказу про поновлення директорка мала б встановити навантаження не менше тарифної ставки, тобто 18 годин. Натомість, керівник закладу освіти, не виконавши п.6 ч. 1 ст. 40 КЗпП забезпечила її неповним навантаженням: спочатку 11 год., а з 27.04.2020 - 13 годин, що суттєво вплинуло на розмір її заробітної плати. Більше того, виплата була здійсненна не вчасно, значно затягувалася. Згідно довідки № 01-18/ 41 від 24.02.2020 вона отримувала б зарплату не менше 7353 грн. щомісячно і її доходи були б такими:

- за лютий 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- березень 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- квітень 2020 року в розмірі 7353 гривні;

- за травень 2020 року в розмірі 7353 гривні.

- червень-липень (01.06.-15.06 робочі, 15.06-10.08.2020 року-щорічна відпустка) 22409 гривень;

- серпень 2020 року 7353 гривні, а всього 59 174 гривні.

Внаслідок порушення директоркою законодавства, згідно довідки про доходи від 23.06.2020 та довідки від 16.06.2020 вона мала такі доходи: лютий: 0; березень: 0; квітень: 4221,84 гривні; травень: 4250,84 гривні; червень 13699 гривень до видачі. В серпні очевидно, що отримає 4221 гривень за тарифікацією. Всього 22172 гривні. Різниця очевидна. Вона недоотримала 37 000 гривень. Тому просить позов задоволити в повній мірі.

27.08.2020 представник відповідача Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 директор ОСОБА_2 подала до суду заперечення на відповідь на відзив позивача в якому зазначила, що відповідь на відзив позивачки не відповідає вимогам ст. 179 ЦПК України, а тому підлягає відхиленню судом, а доводи викладені в даному процесуальному документів не можуть братися до уваги з наступних підстав.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 02.06.2020 про відкриття провадження у справі встановлено позивачці п`ятиденний строк дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч. 1 ст. 179, ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до даних «Укрпошти» щодо відстеження поштового відправлення (відповіді на відзив) на адресу позивачки з трекінг номером 453, лист був направлений 23.07.2020, а вказаний відзив позивачка отримала 27.07.2020, а тому відповідно до ухвали Бершадського районного суду Вінницької області останній день подачі відповіді на відзив відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України був 03.08.2020. Водночас, позивачка лише 18.08.2020 направила на адресу відповідача та суду відповідь на відзив. Крім того, відповідно до додатку відповіді на відзив позивачка в порушення вимог ч. 3 ст. 179, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України не направила іншим учасникам справи відповідь на відзив. Отже, відповідь на відзив поданий позивачкою з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст.ст. 83, 179 ЦПК України відповідь на відзив підлягає залишенню без розгляду судом, а викладені доводи відхиленню. Разом з тим, для об`єктивного та неупередженого розгляду справи судом, слід зазначити, що викладені доводи позивачки у відповіді на відзив щодо обов`язку суду стягнути з відповідача заробітну плату з урахуванням повного навантаження позивачки не можуть братися до уваги судом, оскільки дане питання не є предметом справи, а наведений розрахунок не відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства. Доводи позивачки, що вона б «мала» в обов`язковому порядку повне навантаження протягом періоду, за який вона стягує заробітну плату ґрунтуються виключно на припущеннях та взагалі не обґрунтовані в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України. Просить, відповідь на відзив позивачки залишити без розгляду, а викладені доводи у відповіді на відзив не приймати до розгляду, подані заперечення відповідача прийняти до уваги під час розгляду справи.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.08.2020 було прийнято рішення про залучення відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації, як співвідповідача та надано право відділу освіти Бершадської РДА, як відповідачу із дня вручення ухвали подати в 15-денний термін відзив на позовну заяву.

03.09.2020 представник відповідача Відділу освіти Бершадської РДА начальник Оксана Тартачна подала до суду відзив на позов, в якому зазначено, що Відділом освіти Бершадської райдержадміністрації було розглянуто вимоги, зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати у розмірі 29420 грн., моральної шкоди в розмірі 40000 грн. та стягнення усіх судових витрат. Відділ освіти не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 .. Згідно поданої позовної заяви ОСОБА_1 вона просить стягнути з відповідача заробітну плату за лютий, березень, квітень, травень у розмірі 7353 грн., які вона б отримувала у разі повного тижневого навантаження, як вчителя II категорії, зі стажем 22 роки відповідно до довідки відділу освіти від 24.02.2020 р., яка була подана позивачем до суду. Відділ освіти Бершадської райдержадміністрації не погоджується з відшкодуванням заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 7353 грн. за квітень, травень 2020 року, у зв`язку з тим, що 31.03.2020 директором Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 було видано наказ «Про поновлення ОСОБА_1 » № 12 к/тр та тарифіковано даного працівника станом на 01.04.2020. Централізованою бухгалтерією відділу освіти Бершадської райдержадміністрації здійснювалася виплата заробітної плати ОСОБА_1 згідно наказу № 12 к/тр від 31.03.2021 та тарифікаційного списку за квітень 2020 року - 5310,50 грн., за травень 2020 року- 5329,16, що підтверджується довідкою відділу освіти Бершадської райдержадміністрації від 23.06.2020 р. № 66, яка була подана до суду позивачем. Розмір заробітної плати за лютий, березень ОСОБА_1 у разі повного тижневого навантаження, як вчителя II категорії, із стажем 22 роки мав бути 7353,00 грн. Відділ освіти у зв`язку із вищенаведеним просить зменшити розмір відшкодування заробітної плати позивачу за квітень в розмірі 5310,50 грн., травень 2020 року в розмірі 5329,16 грн. та дорахувати різницю у заробітній платі за квітень у розмірі (7353,00-5310,50 = 2042,50 ), травень (7353,00- 5329,16 = 2023,84). Згідно вищенаведеного розмір заробітної плати, який підлягає відшкодуванню мав би становити 7353,00+7353,00+2042,50+2023,84= 18772,34 грн., тому просимо зменшити розмір заробітної плати, встановлений для відшкодування на 10639,66 грн. (29412, 00- 18772, 34 = 10639,66).

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 з 01.04.2020 р. була офіційно працевлаштована в Бершадській загальноосвітній школі І- III ступенів № 3 та їй сплачувалася заробітна плата за квітень, в травні нею не були втрачені нормальні життєві зв`язки та не вимагалося додаткових зусиль для організації життя, просимо відмовити у відшкодуванні моральної шкоди за квітень, травень 2020 року у розмірі 10000 грн. за кожен місяць та встановити розмір для відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. за лютий, березень 2020 року.

Також відділом освіти Бершадської райдержадміністрації було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення усіх судових витрат. З огляду на принципи співрозмірності та розумності судових витрат, враховуючи, що справа не є складною, не містить значного обсягу доказів, що підлягали оцінці, відповідач вважає, що судові витрати за надану адвокатом професійну правничу допомогу заявлені позивачем є неспівмірними із: часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складністю справи, враховуючи, що відділ освіти Бершадської райдержадміністрації є орган державної влади, який є неприбутковим, фінансування витрат здійснюється за рахунок місцевого бюджету, в якому не заплановані витрати на здійснення відшкодування правової допомоги, на балансі відповідача знаходяться заклади загальної середньої освіти та позашкільні заклади, просить зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Від представника позивача адвоката Рижавського С.С. надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив справу слухати у його відсутність. Крім того, надав додаткові письмові пояснення по суті справи.

Представник відповідача Бершадського закладу загальної середньої школи І-ІІІ ступенів № 3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Директор ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, просить справу вирішувати на розсуд суду, згідно чинного законодавства.

Представник відповідача Відділу освіти Бершадської РДА в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Жодних клопотань чи заяв від представника відповідача до суду не надходило.

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Судом встановлено, що Бершадським районним судом Вінницької області рішенням від 31.01.2020 року у цивільній справі № 126/2563/18 задоволено позов ОСОБА_1 до Бершадської ЗОШ І- III ступенів № 3 в частині про поновлення на роботі з часу звільнення, а саме з 13 серпня 2018 року. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Позивачем стверджується, та не оспорюється стороною відповідача, що 03.02.2020 року об 7 год. 30 хв. ОСОБА_1 з`явилася до Бершадської ЗОШ І- III ст. № 3 для виконання своїх професійних обов`язків вчителя біології. Директором Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_2 в усній формі було відмовлено ОСОБА_1 в допуску до роботи, з цих підстав позивач вже у письмовій формі звернулася до директора Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_2 та відділу освіти Бершадської РДА з заявами та скаргами про необхідність виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року щодо негайного її поновлення на роботі, що підтверджується відповідними копіями доданими до матеріалів позову.

Разом з тим, директором Бершадської ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 ОСОБА_2 продовжувалося діяння шляхом не видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі та невнесення змін до трудової книжки працівника, зокрема, відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 р. № 58.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою та виконавчим листом про примусове виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області по справі 126/2563/18, в частині негайного поновлення на роботі.

14.02.2020 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кончаківським Р.С., було відкрито виконавче провадження за № 61 28 37 88.

18.02.2020 року головним державним виконавцем Кончаківським Р.С. було висунуто вимогу виконавця за № 7017 до відповідача про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Крім того, виконавець акцентував увагу відповідача на тому, що відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження - вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України а невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом та повідомив, що за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили винні особи несуть кримінальну відповідальність у відповідності до статті 382 Кримінального кодексу України.

02.03.2020 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кончаківського Р.С., накладено штраф на директора Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_2 , у зв`язку з невиконанням вищевказаної вимоги виконавця про поновлення ОСОБА_1 на роботі та повторно було зобов`язано Відповідача виконати зазначене вище рішення суду і попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

У зв`язку з повторним невиконанням ОСОБА_2 вимоги державного виконавця 17.03.2020 року, винесено постанову про накладання на неї штрафу у подвійному розмірі в сумі 6800 грн.. Одночасно у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Кончаківським Р.С., було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з невиконанням відповідачем (боржником) рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року в цивільній справі № 126/2563/18 та направлено повідомлення згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про Виконавче провадження» до Бершадського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області про вчинення боржником кримінального правопорушення, у зв`язку з чим Національною поліцією відкрито кримінальне провадження за ст. 382 Кримінального кодексу України.

Таким чином, лише після завершення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням рішення суду та відкриттям органом досудового розслідування кримінального провадження за ст. 382 КК України, директором Бершадської ЗОШ № 3, було видано наказ № 12 к/тр від 31.03.2020 року «Про поновлення ОСОБА_1 », на посаді вчителя біології з часу звільнення, а саме з 13 серпня 2018 року, з наказом про поновлення на роботі, ОСОБА_1 було ознайомлено 01.04.2020 року.

Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Положеннями ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Виходячи із приписів частини сьомої статті 235 КЗпП України, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 підлягало обов`язковому негайному виконанню після проголошення, незалежно від його оскарження та дати набрання законної сили. При цьому, в самому рішенні вказано, що рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Позиція представника відповідача про те, що рішення Бершадського районного суду неможливо було виконати до виправлення описок та відповідного роз`яснення та неможливість поновлення ОСОБА_1 на роботі не пов`язана з винними діями Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня суд вважає безпідствною та такою, яка прямо спростовуються вимогам законодавства та тим, що рішення Бершадського районного суду області від 31.01.2020 року в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню.

Аналізуючи наведені по справі докази, суд вважає, що саме з вини директора Бершадської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Оскільки наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 був винесений із затримкою, в наказі повинно бути зазначено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду відповідно до ст. 236 КЗпП. За затримку виконання рішення суду, відповідач мала б зазначити про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку з 03.02.2020 року по 31.04.2020 року, чого керівником освітнього закладу здійснено небуло.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Матеріалами справи встановлено, та не оспорюється відповідачами, що ОСОБА_1 приступила до роботи офіційно тільки 01.04.2020 року в Бершадській ЗОШ № 3, хоча виходила на роботу до освітнього закладу щоденно починаючи з 03.02.2020 року та з підстав недопущення її до робочого місця змушена була перебувати в приміщенні освітнього закладу, у коридорі, на протязі усього робочого часу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

У відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», а також ст. ст. 1-3 Закону Україні «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції в період невиплати.

Згідно довідки Відділу освіти, фізичної культури та спорту Бершадської РДА від 24.02.2020 № 01-18/ 41 ОСОБА_1 отримувала б зарплату не менше 7353 грн. щомісячно.

Згідно Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України - поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Внаслідок порушення відповідачем законодавства, згідно довідки про доходи від 23.06.2020 та довідки від 16.06.2020 ОСОБА_1 мала такі доходи: лютий: 0; березень: 0; квітень: 4221,84 гривень; травень: 4250,84 гривень. Що звичайно не відповідає середньомісячному заробітку, який становить - 7353 грн. 00 коп..

Звернувшись до суду позивачка просить стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 29412 грн. за неотримання нею заробітної плати за лютий - травень 2020 року зазначивши, що вказана сума є належною до виплати.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, в зв`язку з чим суд не бере до уваги твердження представника відповідача Відділу освіти Бершадської РДА про підстави зменшення розміру відшкодування та стягнути з відповідача Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 на користь позивача суму заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 29412 грн. 00 коп..

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

У ст.1 КЗпП України передбачено, що на трудові відносини поширюються норми цього закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст. 237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237 -1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Зазначена правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12, постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № 640/14909/16-ц.

Вирішуючи вказаний спір, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 доведено факт заподіяння їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди, недопущення її до робочого місця, несвоєчасна виплата заробітної плати призвели до того, що ОСОБА_1 зазнавала морально-психологічних страждань, перебувала в постійному стресовому стані, також два роки судових слухань, безумовно негативно впливало на її психологічне та фізичне самопочуття і як наслідок вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тому суд вважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 40000 гривень, а в цій частині позов задовольнити.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до розрахунку судових витрат та квитанції про сплату від 03.09.2020 року ОСОБА_1 за складання позовної заяви, підготовку адвокатських запитів, відповіді на відзив та участь в судових засіданнях, позивач сплатила адвокату Дудіну Л.В. 11000 грн. 00 коп.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 11000 грн.. Оскільки суд вважає, що такі витрати відповідають складності справи, є розумними та співмірними з обсягом виконаних робіт, тому такі витрати мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233, 235, 236, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 23 ЦК України, Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 273, 352, 430 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 (24400, м. Бершадь вул. Юрія Коваленка, 54 Вінницької області ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 31.01.2020 року у цивільній справі № 126/2563/18 за позов ОСОБА_1 до Бершадської ЗОШ І-III ступенів № 3 в частині про негайне поновлення на роботі з 31.01.2020 року по 31.03.2020 року, в розмірі 29412( двадцять дев`ять тисяч чотириста дванадцять) гривень.

Стягнути з Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 (24400, м. Бершадь вул. Юрія Коваленка, 54 Вінницької області ) та Відділу освіти Бершадської РДА (24400, вул. Героїв України, 23 м. Бершадь Вінницької області ) в рівних частинах

витрати на правничу допомогу в розмірі 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Стягнути в прибуток держави з Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 (24400, м. Бершадь вул. Юрія Коваленка, 54 Вінницької області ) та Відділу освіти Бершадської РДА (24400, вул. Героїв України, 23 м. Бершадь Вінницької області ) в рівних частинах судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за

час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Г. Рудь