Справа № 675/459/21
Провадження № 2/675/373/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" серпня 2021 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі :

головуючого - судді Демчука П.В.,

з участю секретаря Григор`євої О.С.,

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки - адвоката Дацишиної М.В.,

представників органу опіки та піклування - Кулик Ю.В., Ковальскої Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяславі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Ізяславської міської ради Хмельницької області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем із 10 серпня 2017 року, від шлюбних стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 . Позивачка та відповідач припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з березня 2018 року, коли позивачка переїхала на постійне місце проживання у м. Ізяслав Хмельницької області. З часу роздільного проживання відповідач не відвідав дитину жодного разу та не виявляв бажання зустрітися з нею, на надавав коштів на утримання дитини, не цікавився її станом здоров`я, не приймав ніякої участі у її вихованні, будь-яких перешкод у цьому для позивача не було. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 20966 грн. 52 коп.

Враховуючи вищевикладене та покликаючись на ст.ст. 141,150,157,164 СК України, просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Станом на 26 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подав.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши позивачку та її представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шюбі та є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 28 грудня 2017 року.

Шлюб між подружжям розірвано, із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини, станом на 09 березня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 20966 грн. 66 коп.

Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 суду посвідчили, що добре знають позивачку та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , і що відповідача вони не бачили близько трьох років.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 27 липня 2021 року № 107 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших, не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 908 грн. сплачеонго судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя П.В.Демчук