Єдиний унікальний номер: 448/13/21
Провадження № 2/448/244/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30.08.2021 року

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача 1 за первісним позовом ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

відповідача 2 за первісним позовом ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

вимоги позивача за первісним позовом: про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення

та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1

до

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

третя особа за зустрічним позовом: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

вимоги позивача за зустрічним позовом: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача (відповідача) ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_2

представник відповідачів (позивача) ОСОБА_5 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

1. 12 січня 2021 року ОСОБА_1 (далі первісний позивач) звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі первісний відповідач 1), ОСОБА_3 (далі первісний відповідач 2) з вимогою про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні нею та її синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення її та синів до даного будинку та передачі їй ключів від нього.

2. В обґрунтування позову покликається на те, що вона та її малолітні діти зареєстровані та проживали у вказаному житловому будинку, в який вселилася як член сім`ї власника будинку, будучи дружиною сина відповідачів, зі згоди власників, зазначає, що іншого житла не мають. Вказує на те, що у 2020 році після розлучення з чоловіком ОСОБА_8 між нею та її колишніми свекром та свекрухою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла сварка, під час якої, останні її разом з малолітніми дітьми вигнали з дому. Звертає увагу, що вона з дітьми, намагалась повернутись в житло 15.07.2020 року, однак, відповідачі їх не пустили, вона змушена була звернутися із заявою до поліції.

3. Крім того, зазначає, що після того, як її з дітьми вигнали з дому, відповідачі змінили вхідні замки на дверях та не пускають їх у будинок, посилаючись на те, що вони є власниками вказаного будинку.

4. Позивачка зазначає, що в будинку залишились їхні речі, крім того, в спірний будинок вкладала кошти з колишнім чоловіком під час шлюбу та спільного проживання, також, її братами проводився ремонт вказаного будинку.

5. Покликається на те, що вона та її сини не мають іншого житла та постійного місця проживання, а тому вимушені постійно переходити від одних знайомих до інших.

6.Виходячи з наведених обставин, посилаючись на статті 9, 156 ЖК Української РСР, статті 391, 405 ЦК України, позивачка звернулася до суду за захистом порушених прав своїх та дітей.

7. Відповідач 1 ОСОБА_2 відзиву на первісний позов не надала.

8. Відповідач 2 ОСОБА_3 відзиву на первісний позов не надав.

9. 15 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

10. Зустрічний позов обґрунтований тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 17.11.2003р., зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. Посилається на те, що її син ОСОБА_8 перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , а тому, остання вселилась до вказаного житлового будинку. Зазначає, що позивачка ніколи не була членом її сім`ї, а вселилася в будинок як дружина її сина.

11. Вказує, що згідно рішення Мостиського районного суду від 03.07.2020 року у справі шлюб між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_8 розірвано. Місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 2006 р.н та ОСОБА_7 2013 р.н. не визначено. Зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила адресу фактичного місця проживання, проте, не змінила адресу місця своєї реєстрації. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не пов`язана спільним побутом з нею, не проживає в будинку, власником якого не є більше року, в утриманні житла участі не бере, житловим будинком не цікавиться.

12.Також, вказує, що довготривала відсутність ОСОБА_1 за адресою проживання призводить до надмірної сплати нею комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на ОСОБА_1 . Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона, ні інші члени її сім`ї позивачці ОСОБА_1 не чинили. Вказує, що остання добровільно вивезла із спірного будинку свої особисті речі: кухонний меблевий гарнітур, спальне ліжко, порохотяг, комп`ютер та винайняла в оренду житловий будинок в с.Крукеничі, куди переїхала жити зі своїми неповнолітніми дітьми. Факт реєстрації ОСОБА_1 у будинку порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію на комунальні послуги.

13. За таких обставин, ОСОБА_2 вимушена звернутися до суду з даним зустрічним позовом, оскільки, позивачка в добровільному порядку не погоджується на вирішення спору, посилаючись на статті 316, 317,319,321, 379,406, 405 ЦК України, просила суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним житловим будинком.

АДРЕСА_3 . Первісний позивач ОСОБА_1 відзиву на зустрічну позовну заяву не надала.

ІІ. Позиція учасників справи.

15. В судовому засіданні первісний позивач ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просила його задовольнити.

16. Зустрічний позов заперечили в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, просила у задоволенні такого відмовити.

17. Представник позивача адвокат Палишин І.А. в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю, покликаючись на мотиви та підстави, наведені в позовній заяві, звернув увагу, що будинок, в який має намір вселитися позивачка із малолітніми дітьми є єдиним їх житлом, в нього позивачка з дітьми вселилася на законних підставах, як член сім`ї власника будинку зі згоди власників без зазначення жодних умов проживання, після чергового конфлікту з чоловіком, змушена була піти з дому, зазначив, що відповідачі цілеспрямовано вчиняли дії щодо недопуску позивачки з малолітніми дітьми до будинку, завчасно збирали акти на підтвердження її відсутності в будинку, також, вказав, що через здійснення перешкод в користуванні будинком відповідачами, позивачка з дітьми були відсутні в ньому. Просив первісний задовольнити повністю, а зустрічний позов заперечив, покликаючись на його безпідставність, просив відмовити в його задоволенні.

18. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в будинок ОСОБА_1 заперечила повністю, щодо вселення в будинок малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечує. Суду пояснила, що позивачка вселилася з дітьми в будинок як дружина її сина, вона надала згоду на їх вселення та реєстрацію, оскільки син попросив про це. Зазначила, що спільний побут із позивачкою не вела, крім того, позивачка обмежила відповідачам спілкування з онуками. Вказала, що у сина з позивачкою часто виникали конфлікти, а 01.11.2019 року позивачка з дітьми сама покинула будинок, забравши свої речі та меблі, ніхто їх не виганяв. Зазначила, що просила скласти акти про відсутність невістки в будинку. Доповнила, що 15.07.2020 року позивачка приїхала до будинку, щоб вселитися в нього, привезла із собою старий диван в антисанітарному стані, проте, вона не пустила її. Позивачка викликала поліцію, проте, до будинку не зайшла, оскільки вона не пустила її до будинку, який є її власністю. Також, зазначила, що не пустила б її і без старого дивану. Зазначила, що з колишньою невісткою не знайшла спільної мови з самого початку, остання є скандальною людиною та чужою для неї. Щодо вселення в будинок малолітніх онуків не заперечує.

19. Зустрічний позов підтримала повністю, надала пояснення аналогічні наведеним у зустрічний позовній заяві, просить таку задовольнити.

20. Відповідач ОСОБА_3 , за зустрічним позовом третя особа в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

21. Представник первісних відповідачів адвокат Сталевич Г.О. в судовому засіданні первісний позов не визнала у зв`язку з його безпідставністю, вказала, що позивачка сама добровільно покинула будинок, а намаганням повернутися до нього, вчинила провокацію, крім того, зазначила, що позивачка намагається ввести суд в оману у своїх доводах, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, звернула увагу, що позивачка звертаючись із позовною вимогою, покликається на ст. 391 ЦК України, проте, дана норма застосовується до захисту права власника житла, яким позивачка не є.

22.Зустрічний позов підтримала, покликаючись на мотиви, наведені у зустрічній позовній заяві, доповнила, що позивачка більше року без поважних причин не проживає в ньому, житлом не цікавиться, власники житла не можуть оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, через реєстрацію позивачки в ньому, просила його задовольнити.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

23. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року було постановлено позовну заяву залишити без руху для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

24. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року постановлено прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

26. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

27. Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 17.11.2003р., виданого виконавчим комітетом Крукеницької сільської ради, Мостиського району Львівської області на підставі рішення виконкому від 29.10.2003 р. №50 та згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2021 року.

28. Позивач ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Крім неї, у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (син) та ОСОБА_7 (син), що підтверджується довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб №699 від 20.07.2020 року, виданою Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області та №401 від 15 березня 2021 року, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області.

29. Із свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30. Згідно рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірваний.

31. Довідкою №743/65/01-2021 від 01.02.2021 року т.в.о. начальника Яворівського районного відділу поліції відділення №1 та копією заяви ОСОБА_1 підтверджується, що остання 15.07.2020 року зверталася до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області про те, щоб прийняти міри до свекрухи ОСОБА_2 , яка не впускала її у житловий будинок.

32. В актах №379 від 04.11.2019 року, №460 від 28.12.2019 року та №193 від 14.07.2020 року виданих Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області зазначено, що ОСОБА_1 , 1982 р.н., ОСОБА_6 , 2006 р.н. та ОСОБА_7 , 2013 року народження в господарстві яке належить ОСОБА_2 не проживають, спільного господарства не ведуть, що підтверджують сусіди ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

33. З акту №68 від 15.03.2021 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця будинку с. Крукеничі Мостиського району Львівської області ОСОБА_2 , акту №460 від 28.12.2019 року, акту №193 від 14.07.2020 року виданих Крукеницькою сільською радою, Мостиського району, Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані, але не проживають з 01.11.2019 року, спільного господарства не ведуть

34. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 брат позивачки, пояснив, що позивачка разом з дітьми та її чоловіком проживали в будинку відповідачів, під час спільного проживання вони проводили ремонт в половині будинку за свої кошти, який частково покращився після цього, вказав, що сам допомагав їм у проведенні ремонтних робіт безкоштовно. Зазначив, що позивачка з дітьми покинула будинок в листопаді 2019 року, забрала меблі, які купила за свої кошти, зараз вони живуть в орендованій квартирі, пояснив, що сестра чинила спроби повернутися з дітьми, проте, відповідачі не пустили її.

35. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 товаришка позивачки, пояснила, що колишній чоловік вигнав позивачку з будинку в листопаді 2019 року, звідки вона поїхала з дітьми, зазначила, що вона допомагала їй забирати свої речі. Вказала, що позивачка має намір повернутися в будинок разом з дітьми, але колишня свекруха категорично проти цього. Крім того, зазначила, що в липні 2020 року позивачка викликала поліцію, щоб вселитися в будинок, але свекруха поміняла замки, оскільки, ключ позивачки не підходив до нього (факт заміни замка тоді підтвердила сама відповідач ОСОБА_2 ), поліція склала протокол, але вселитися позивачці не вдалося, зараз позивачка проживає на орендованій квартирі. Доповнила, що особисто чула телефонну розмову позивачки із колишньою свекрухою, в якій остання сказала позивачці шукати собі інше житло.

36. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 колишній чоловік позивачки, син відповідачів, пояснив, що вони з позивачкою та дітьми вселилися до будинку його батьків у 2014 році з їх згоди, зробили у ньому косметичний ремонт за власні кошти, поміняли вікна в будинку за кошти батьків, зазначив, що у позивачки з відповідачами виникли конфліктні відносини, позивачка обмежила спілкування дітей з відповідачами, комунальних послуг позивачка ніколи не оплачувала. Вказав, що 01.11.2019 року після чергової сварки між ним на позивачкою, остання зібрала речі, забрала дітей і пішла з дому, батьки ніколи не втручалися у їхні конфлікти. Доповнив, що він її не виганяв, проте, не зупиняв, оскільки, самому було цікаво куди вона піде. Від сторонніх осіб дізнався, що позивачка з дітьми живе на орендованій квартирі, яку оплачує за власні кошти, чи має вона у власності інше житло йому невідомо, намагався порозмовляти із позивачкою, проте, вона не хотіла. Вказав, що 15.07.2020 року, позивачка викликала поліцію, вона намагалася привезти до будинку диван, який був у антисанітарному стані, зазначивши, що сама буде на ньому спати, чи бажала вона вселитися до будинку йому невідомо. Зазначив, що його батьки негативно налаштовані проти позивачки, не бажають проживати з нею, вчиняють тиск на нього, щоб він не допустив її вселення.

37. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 сусідка відповідачів, пояснила, що позивачка поселилася в будинку сусідів, разом з дітьми та чоловіком (сином відповідачів), котрі перед їх вселенням зробили ремонт, який позивачка частково переробила, зазначила, що будинок сусідів кардинально ззовні не змінився, звернула увагу, що позивачка за час проживання обробляла частину городу відповідачів. Вказала, що в листопаді 2019 року відповідачка ОСОБА_2 повідомила їй, що невістка з дітьми поїхала від них до рідного брата. Підтвердила, що позивачка з дітьми виїхала з будинку відповідачів 01.11.2019 року, а 04.11.2019 року вона підписала акт, що така там не проживає Зазначила, що позивачка приїжджала забирати меблі з будинку, крім того, в липні 2020 року позивачка приїжджала з меблями, повідомивши, що хоче жити в будинку, в той день були також і працівники поліції, проте, позивачка в будинку сусідів так і не живе.

38. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 мешканець села, колишній голова сільської ради, пояснив, що позивачка разом з дітьми зареєстрована у будинку відповідачів, але не проживає в ньому, оскільки, сама виявила бажання змінити місце проживання. Вказав, що вона вселилася в нього, як дружина сина власника будинку, звернув увагу, що молоде подружжя проводило ремонтні роботи будинку, брати позивачки допомагали у їх проведенні і будинок став кращий. Зазначив, що власники будинку, звернувся до нього з проханням підтвердити факт не проживання позивачки та дітей, вказавши, що збирають необхідну інформацію щоб мати її на майбутнє, оскільки, виникла конфліктна ситуація і позивачка порушує спокій власників будинку. Вказав, що остання покинула будинок 01.11.2019 року, а 04.11.2019 року ним складений акт про підтвердження цього факту. Доповнив, що позивачка мала намір вселитися в будинок разом з дітьми, приїжджала із меблями, при цьому були присутні працівники поліції, проте, до тепер не проживає там з невідомих йому причин.

39. Зміст спірних правовідносин.

40. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки, як колишнього члена сім`ї, користуватися житловим будинком, шляхом проживання в ньому разом з малолітніми дітьми, у якому вона з дітьми була зареєстрована зі згоди власників без встановлення умов проживання та наявністю у відповідачки перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому її колишньої невістки.

41.Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що первинний позов підлягає до задоволення повністю, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю виходячи з такого.

V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

А. Щодо первісних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, суд виходить з наступного.

42. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

43. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).

44.Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

45. Судом встановлено, що позивачка, будучи дружиною ОСОБА_8 , разом з дітьми вселилася у будинок відповідачів як член його сім`ї та зі згоди відповідачів як власників будинку була зареєстрована в ньому, умови проживання сторонами не визначалися, даний факт сторонами визнається та не оспорюється. Позивачка була пов`язана з ними спільним побутом, зокрема: разом з чоловіком брала участь у проведенні ремонту кімнати, проведенні водовідведення до будинку (безкоштовну допомогу у проведенні такого надавав брат позивачки), обробляла частину городу. Встановлено, що між сторонами часто виникали сварки та конфлікті ситуації. А 01.11.2019 року під час сварки із колишнім чоловіком, позивачка забрала дітей та свої речі і змушена була піти з будинку. Колишній чоловік позивачки ОСОБА_8 в судовому зсіданні підтвердив, що позивачка власного житла не мала, він не зупинив її, бо самому було цікаво куди вона піде із дітьми.

46.Встановлено, що позивачка намагалася повернутися в житло із дітьми, проявляла інтерес до користування ним, проте, їй чинили перешкоди відповідачі, крім того, встановлено, що 15.07.2020 року позивачка зверталася за допомогою для вселення до працівників поліції, проте, відповідачка ОСОБА_2 не пустила її, що підтвердила сама відповідачка в судовому засіданні. Свою відмову пустити в будинок позивачку із дітьми відповідачка мотивувала тим, що вона привезла з собою диван у антисанітарному стані, проте, підтвердила, що не пустила б позивачку і без дивану, вважає позивачку схильною до конфліктів та чужою людиною. Колишній чоловік позивачки ОСОБА_8 підтвердив, що його батьки негативно налаштовані відносно позивачки.

47. Судом встановлено, що відповідачі змінили вхідні замки на дверях, свою відмову пустити в будинок позивачку мотивують, що це їхня власність. Проти вселення в будинок малолітніх дітей відповідачі не заперечують.

48. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

49. У відповідності до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

50. Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

51. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що власного житла вона немає, проживає з дітьми на орендованій квартирі, її відсутність в спірному будинку зумовлена небажанням відповідачів пускати її, зазначає, що немає можливості користуватися спірним будинком для проживання, оскільки, останній чинить їй перешкоди, відтак, усунути дані перешкоди можливо лише шляхом вселення її у спірний будинок.

52. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

53. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

54. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

55. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

56. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

57. А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

58. В свою чергу, в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

59. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

60. Але втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення ЄСПЛ по справі «Савіни проти України»).

61. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

62. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

63. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї (якими є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство згідно ст. 64 ЖК України) власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

64. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

65. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

66. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

67. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла слід приймати до уваги як формальні підстави, передбачені ст.406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та спір вирішувати з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

VІ. Висновок Суду.

68. Аналіз наданих сторонами доказів на підтвердження та заперечення первісного позову, дає суду підстави прийти до переконання, що відповідачами створені перешкод в користуванні житловим будинком позивачкою, яка на законних підставах вселилася в нього як член сім`ї зі згоди власників, вела з ними спільний побут та спільне господарство, при вселенні угоди про порядок користування житловим приміщенням не укладалося, позивачка має інтерес до нього, її відсутність була зумовленою небажанням відповідачів пускати її в будинок, який є єдиним її житлом, крім того, встановлено, що проти вселення в будинок малолітніх дітей відповідачі не заперечують, в добровільному порядку не має можливості вирішити даний спір, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивачки та наявності підстав для задоволення її позову повністю, оскільки, втручання у права на житло, в даній ситуації не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві».

Б. Щодо зустрічних позовних про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

69. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).

70.Зокрема, відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, згідно частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

71. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

72.В спірних правовідносинах Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами національного законодавства, зокрема, стаття 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

73. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом..

ЦПК України встановлено, що:

74.Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

75.На підставі статей12,81 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

76.Позивачка за зустрічним позовом, звертаючись до суду із зустрічною позовною вимогою про визнання ОСОБА_15 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, та покликаючись на ст. 405 ЦК України, стверджує, що відповідачка не проживала у спірному будинку понад рік, а тому втратила право користування ним, просить захистити її порушене право.

77. Однак, суд не може погодитися з такими доводами позивачки зустрічного позову, з огляду на наступне.

VІІ. Висновок Суду.

78.В справі, що розглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду (Постанова Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі №702/101/18)

79.Частина друга статті 406 ЦК містить положення про те, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

80.При зверненні до суду позивачка, як спосіб захисту обрала припинення сервітуту, просить позбавити відповідачку права користування чужим майном, власником якого є позивач, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03.07.2020 року шлюб між її сином та відповідачкою було розірвано, вказує, що відповідачка не проживає в даному будинку понад рік, добровільно вирішити спір відповідачка не бажає, зазначає, що між ними склалися неприязні відносити, а визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком є необхідним для усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, оскільки реєстрація останньої створює труднощі для отримання субсидії.

81.Суд звертає увагу, що, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

82. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

83. Однак, в порушення вимог ч.1ст.81 ЦПК України, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач без поважнихпричин понад один рік не проживає за зареєстрованим місцем проживання та втратила інтерес до права користування житлом, а, навпаки, позивачка в судовому засіданні підтвердила той факт, що колишня невістка намагалася вселитися у будинок в період не проживання в ньому, проте, сама відповідачка чинила перешкоди для її вселення. Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення до нього та передачі ключів до нього, що свідчить про наявність у неї інтересу до користування житлом.

84. Крім того, Верховний Суд у Постанові від 13.10.2020 року за № 447/455/17 зробив правовий висновок, що при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

85.Тому, Суд звертає увагу, що факт припинення сімейних відносин, сам по собі не позбавляє відповідача як колишнього члена сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є безумовною підставою для його виселення з цього жилого приміщення, а спір необхідно вирішувати з урахуванням справедливого балансу обох сторін.

86. Крім того, позивачем не надано доказів наявності у відповідачки іншого житла у випадку визнання її такою, що втратила право користуватися спірним будинком, а втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

87. Матеріали справи не містять наявних обставин, які б дали право визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

88.Судом встановлено, що, втручання у право на житло відповідача відповідно до зазначених у позові підстав та способів захисту не відповідає критерію «здійснюється згідно законом», не є співрозмірним із переслідуваною законною метою, не є «необхідним в демократичному суспільстві».

89.Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

VIІІ. Судові витрати.

90.За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

91. Первісним позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., оскільки, позовні вимоги первісного позивача задоволені в повному обсязі, а тому підлягає стягненню на її користь судовий збір.

92.Враховуючи, що відповідач -1 ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи, а тому звільнена від сплати судового збору, то з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір у розмірі 454, 00 грн., а іншу частину витрат в розмірі 454,00 грн. позивачці компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

93. Крім того, враховуючи, що в задоволенні зустрічного позову відмовлено, позивачка зустрічного позову як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ч. 7 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити повністю.

2.Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та її синами: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до даного будинку та передачі їй ключів від нього.

3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

4.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., іншу частину судового збору в розмірі 454,00 грн. компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

6.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 09.09.2021 року.

Суддя С.І. Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк