КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мальцева Д.О.,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Просила розірвати шлюб, укладений 17 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Зазначила, що відносини між сторонами давно почали погіршуватися, стало складно знаходити компромісні рішення проблем, що виникають. Сторони мають різні погляди на життя та різні цілі.

Подружні стосунки сторони припинили орієнтовно з серпня 2020 року. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюб існує формально.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрований 17 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4181 розірвано.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відому у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга необґрунтована, а доводи зазначені в апеляційній скарзі не підтверджені належними доказами.

Крім того, представник ОСОБА_1 підтвердила бажання позивача розірвати шлюб та зазначила, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливо.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, збереження сім`ї неможливе.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 17 грудня 2015 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 4181.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що шлюб існує формально, сторони спільного господарства не ведуть. Суперечності, що виникали між сторонами з різних причин та відсутність взаємної підтримки призвели до розпаду родини. З серпня 2020 року припинили підтримувати подружні стосунки та проживають окремо.

Крім того, позивач просила не вживати заходи щодо примирення подружжя, адже надання такого строку суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 підтвердила бажання позивача розірвати шлюб.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, які вказували б на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам дітей, колегія суддів не приймає, оскільки відповідачем не доведено зворотнє.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вжив заходів щодо примирення подружжя, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Одночасно згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Судом першої інстанції належним чином обґрунтована відсутність підстав для надання строку для примирення.

Колегія суддів бере до уваги, що з дати звернення до суду з позовом і до розгляду справи в суді апеляційної інстанції пройшов значний проміжок часу, проте жодна з сторін не вживала будь-яких заходів до примирення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечила проти надання строку для примирення, зазначивши, що відповідач протягом усього часу не вживав заходів для примирення. Крім того, позивач надала копію витягу про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , а саме завдання їй тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, призначення подружжю строку для примирення не призведе до покращення стосунків між сторонами, та буде суперечити інтересам позивача.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 травня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник