КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 761/48996/19

провадження №22-ц/824/9032/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Шевченко Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року /суддя Савицький О.А./

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Констракшн», приватного підприємства «Верона 9» про визнання договору частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Дім Констракшн», ПП «Верона 9» про визнання недійсним п. 3.5.3. Договору № 64/3МС купівлі - продажу майнових прав від 02.10.2018 р. укладеного між відповідачами та позивачем.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 134-138/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що безпосередньою підставою звернення позивача до суду з позовом про визнання частини договору недійсною є суттєве збільшення ціни майнових прав на квартиру в доларовому еквіваленті. Вказував, що предметом позову не є визнання п.3.5.3. Договору недійсним вцілому, у позові просив визнати несправедливим та визнати недійсним з моменту укладання в порядку ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" лише абзац п.3.5.3. Договору. Як вбачається з аналізу змісту положень ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", визнання договору або його частини несправедливим не ставиться в залежність від того, чи були зауваження та застереження у споживача в момент його укладання. Підставою для застосування вказаних положень є наявність об`єктивних ознак, передбачених законом. Позивач вважає, що в позовній заяві та під час судового розгляду справи ним було беззаперечно доведено наявність підстав для визнання частини договору недійсною. Щодо відсутності зауважень та застережень при укладанні договору, вказував, що подібні правовідносини були предметом розгляду Конституційного Суду України, який у своєму рішенні у справі №1-12/2013 від 11.07.2013 року зазначив зокрема про те, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Таким чином, судом першої інстанції було зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи та не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Представник ТОВ «Дім Констракшн» звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи, що твердження апелянта не відповідають дійсності. Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, правильно встановив, що сторони погодили загальну ціну майнових прав на квартиру в сумі 51 034,50 доларів США, та в гривневому еквіваленті, що станом на дату укладення договору становить 1 439 820,00 грн. В своїй скарзі апелянт стверджує, що розмір платежу позивача мав би складати 27 463, 34 грн., натомість при застосуванні положень п. 3.5.3 Договору він складає 33 148,49 грн. або 1418,17 доларів США, що є суттєвим перевищенням розміру платежу, визначеного п.3.5.1. Договору» (абз.2 стр.2 - апеляційної скарги). Проте, вищенаведені твердження не відповідають дійсності, оскільки Апелянтом не надано суду жодного документа, який би підтверджував зазначені обставини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 02.10.2018 р. ОСОБА_2 та ТОВ «Дім Констракшин», ПП «Верона - 9» уклали договір № 64/3МС купівлі - продажу майнових прав (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець продає, а покупець купує майнові права на квартиру в об`єкті будівництва, які після набуття покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на квартиру після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, за умови проведення 100 % розрахунків за цим договором і підписання Акта приймання-передачі та оформлення самостійно позивачем відповідних документів що встановлюють право власності.

Згідно пункту 3.1 договору ціна майнових прав на 1 квадратний метр квартири становить 638,01 доларів США, що станом на дату укладення договору є еквівалент 18000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 3000,00 грн., згідно офіційного курсу НБУ. Станом на дату укладення цього договору, курс гривні до долара США, встановлений НБУ становить 28,212677 грн. за 1 долар США.

В пункті 3.2 договору зазначено, що орієнтовна загальна ціна майнових прав на квартиру за цим договором становить 51 034,50 доларів США, що станом на дату укладення договору є еквівалент 1 439 820,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 239 970,00 грн., згідно офіційного курсу НБУ. Станом на дату укладення цього договору, курс гривні до долара США, встановлений НБУ становить 28,212677 грн. за 1 долар США.

Ціна продажу майнових прав встановлена в доларах США, оплачується у національній грошовій одиниці України - гривні та розраховується відповідно до п.3.5.3 цього договору.

Відповідно до пункту 3.4. сторони погоджуються та визнають, що ціна майнових прав на квартиру, зафіксована сторонами на дату укладення цього договору підлягає коригуванню у порядку, визначеному п. 3.5.3 цього договору. Всі розрахунки між сторонами цього договору здійснюються в національній валюті України - гривні.

Пунктом 3.5.1 встановлено, що сторони дійшли згоди що за цим договором допускається відстрочка оплати та її розстрочка і погодили графік чергових платежів, а саме період, протягом якого покупець має здійснити платіж, не пізніше 20 числа місяця починаючи з листопада 2018 р. по серпень 2021 р. в розмірі 1 174,95 доларів США.

Згідно пункту 3.5.3 договору сторони погодились та встановили, що розмір кожного платежу, зазначеного в п.3.5.1 договору, покупець самостійно визначає, як суму в гривні, розраховану за формулою, якщо його гривневий еквівалент не зафіксований у графіку чергових платежів: П = РП*Індекс К. При цьому, сторони погодились, що у випадку зростання офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним Банком України (зниження вартості долару США), або збереження офіційного курсу гривні до долара США без коливань на дату укладення цього договору, при розрахунку суми, що підлягає сплаті згідно графіку чергових платежів застосовується офіційний курс гривні до долару США, встановлений Національним Банком України на дату складання договору і визначений в п.3.1 та 3.2 договору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що положеннями п.3.5.3 договору ризик коливання курсів валют покладений виключно на нього, окрім того пункт покладає на позивача обов`язок сплати за договором, який значно перевищує ціну договору, викладену у п.п. 3.1,3.2, 3.5.1. і виражену в доларах США, яка є валютою розрахунку у договорі, а тому п.3.5.3 договору в розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливим і підлягає визнанню недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України про те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до статті 655, частини другої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Також, згідно зі статтями 524, 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом першої інстанції встановлено, що сторони погодили загальну ціну майнових прав на квартиру в сумі 51 034,50 доларів США, та в гривневому еквіваленті, що станом на дату укладення договору становить 1 439 820,00 грн., при цьому договір був укладений з погодженням розстрочки виплати вартості майнових прав на квартиру та затверджено графік чергових платежів.

Так, за договором передбачено, що належний до оплати черговий платіж сплачується покупцем із врахуванням курсу долара США, встановленого НБУ на момент проведення розрахунків, таким чином, сторони узгодили механізм зміни ціни договору.

Отже про залежність ціни майнових прав на квартиру, на час укладення договору купівлі-продажу від встановленого Національним Банком України курсу гривні до долара США на час сплати кожного чергового платежу прямо зазначено в договорі, який сторони погодили підписавши його.

За змістом статей 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, а також право продавця визначати ціну товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Таким чином, оскільки усі можливі випадки зміни ціни майнових прав на квартиру, а також чинники, від яких залежить настання таких випадків, узгоджені сторонами у договорі при його укладенні, що відповідає вимогам Цивільного Кодексу України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави вважати такі умови договору несправедливими.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо нього, оскільки позивач при укладенні договору ознайомився із його змістом, у тому числі з можливими випадками зміни ціни майнових прав на квартиру з незалежних від продавця підстав, та погодився вступити у договірні правовідносини з відповідачами на таких умовах, про що свідчить підписання ним договору без жодних зауважень чи застережень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для визнання п.3.5.3. Договору № 64/3МС купівлі - продажу майнових прав від 02.10.2018 р. недійсним, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, про те, що розмір платежу позивача мав би складати 27 463, 34 грн., натомість при застосуванні положень 3.5.3 Договору він складає 33 148,49 грн. або 1418,17 доларів США, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що згідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Можливі випадки зміни ціни майнових прав на квартиру, а також чинники, від яких залежить настання таких випадків, узгоджені сторонами у договорі при його укладенні, врахування курсу долара США, встановленого НБУ на момент проведення розрахунків встановлено договором встановлено не в односторонньому порядку, ризики, пов`язані з коливанням валюти несуть обидві сторони.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим, в тому числі через те, що позивачем не надано доказів що умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: