КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/11766/19 Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.

Провадження №22-ц/824/10859/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

07 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Істоміної Вікторії Леонідівни представника ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію про позивача, поширену відповідачем в мережі «Інтернет» на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_6, зокрема:

- У публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5:

«…І то нічого що той ОСОБА_3 вже давно є головним «реформатором» при ОСОБА_4 , а за сумісництвом першим лобістом оргзлочинності по послабленню правопорядку в установах виконання покарань…», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- У публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7:

«…Всілякі оті АУЄ, група ОСОБА_5 , діденки, петренки, чернишови... То все ті люди, які вішали нам лапшу на вуха про «реформи». І зростили вони нове дарування, про яке зараз говорить ОСОБА_5 разом із цвілими-діденками, про те що він єдиний, хто зможе нарешті реформувати тюремну службу. Звати цього талановитого хлопця ОСОБА_3 …»;

«…Саме він плотнєнько сидить останні роки на грантах, які нічого спільного не мають з реальністю. Які ж ініціативи просуває ОСОБА_3 ? Це зняття відповідальності з засуджених за порушення режиму, дострокове звільнення довічників, послаблення вимог до засуджених, лобіював свого часу закон ОСОБА_6 та багато іншого такого…».

«…І повторюсь - він останні п`ять років був саме тією людиною, яка народжувала ідеї для мін`юсту та кормився саме з цієї годівнички. Отака «нова» людина….», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- У публікації від ІНФОРМАЦІЯ_6:

«…Але чи будете ви відмовлятись від своїх обіцянок «правозахисній» спільноті, про те, що якщо вони вас підтримають у призначенні на заступника міністра з питань КВС, то ви розморозити дасте Харківську область? А колонії 25 та 100 взагалі «реорганізуєте», а простіше кажучи закриєте?...», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) зобов`язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати зазначену вище інформацію шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_4 тексту спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_6 я поширив недостовірну інформацію про ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не працює на злочинність і не є лобістом інтересів організованої злочинності. Він не отримує жодних коштів від представників злочинності для здійснення своєї професійної діяльності. Мої слова щодо його недоброчесності були неправдою, а ОСОБА_2 є чесною та професійною людиною»; зобов`язати відповідача на наступний день після набрання законної сили судовим рішенням видалити публікації щодо позивача на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook»;

3) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 130 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вищезазначені заяви-твердження відповідача не відповідають дійсності, нічим не підтверджені, носять негативний та образливий характер, направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Позивач до моменту поширення відповідачем недостовірної інформації мав бездоганну репутацію. Близько 10 років займається громадською та правозахисною діяльністю у сфері захисту прав в`язнів, а також впровадженням міжнародних стандартів діяльності пенітенціарних установ. Протягом останніх 4 років він працює у Консультативній місії Європейського Союзу в Україні. Він є автором та співавтором десятків наукових публікацій у сфері кримінально-виконавчого, конституційного та міжнародного права (включаючи іноземними мовами).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, що принижує честь і гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 , поширену ОСОБА_1 та зобов`язати останнього видалити цю недостовірну інформацію, протягом десяти календарних днів з часу набрання рішенням суду законної сили, в мережі «Інтернет» у соціальній мережі «Facebook» зокрема:

1) у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5:

«…І то нічого що той ОСОБА_3 вже давно є головним «реформатором» при ОСОБА_4 , а за сумісництвом першим лобістом оргзлочинності по послабленню правопорядку в установах виконання покарань…», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7:

«…Всілякі оті АУЄ, група ОСОБА_5 , діденки, петренки, чернишови... То все ті люди, які вішали нам лапшу на вуха про "реформи". І зростили вони нове дарування, про яке зараз говорить ОСОБА_5 разом із цвілими-діденками, про те що він єдиний, хто зможе нарешті реформувати тюремну службу. Звати цього талановитого хлопця ОСОБА_3 …»;

«Саме він плотнєнько сидить останні роки на грантах, які нічого спільного не мають з реальністю. Які ж ініціативи просуває ОСОБА_3 ? Це зняття відповідальності з засуджених за порушення режиму, дострокове звільнення довічників, послаблення вимог до засуджених, лобіював свого часу закон ОСОБА_6 та багато іншого такого…»;

«І повторюсь - він останні п`ять років був саме тією людиною, яка народжувала ідеї для мін`юсту та кормився саме з цієї годівнички. Отака «нова» людина)», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_2

3) у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_6:

«…Але чи будете ви відмовлятись від своїх обіцянок "правозахисній" спільноті, про те, що якщо вони вас підтримають у призначенні на заступника міністра з питань КВС, то ви розморозити дасте Харківську область? А колонії 25 та 100 взагалі «реорганізуєте», а простіше кажучи закриєте?...», адреса в мережі «Інтернет»: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , протягом десяти календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати вищезазначену недостовірну інформацію про ОСОБА_2 шляхом публікації на сторінці ОСОБА_1 у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 резолютивної частини рішення суду;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн, судовий збір у розмірі 1950 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 739 грн 40 коп.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03 грудня 2020 р. по цивільній справі №759/11766/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, адвокат Істоміної В.Л. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відповідача не було належним чином повідомлено про дати судових засідань, у зв`язку чим він був позбавлений можливості висловити свої заперечення та аргументи, подати докази та скористатись іншими своїми правами відповідача.

Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що посилання у мережі «Facebook» створені саме ОСОБА_1 та що ОСОБА_1 є відповідальним за наповнення текстом сторінки у «Facebook», яка нібито образила позивача. ОСОБА_1 не є власником соціальної мережі «Facebook» і комп`ютерних систем, на яких вона розміщена. Суд першої інстанції не вирішував питання про залучення представництва інтернет-платформи «Facebook», де було розміщено тексти, в якості співвідповідача або третьої особи.

Також посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є реєстрантом (власником) доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_1 або власником домену.

Звертає увагу й на те, що - інформація, поширена на веб-сайті « Facebook », є власною оцінкою автора дій відповідача, а тому за своєї суттю є думками та переконаннями автора, які не можуть бути предметом перевірки на предмет істинності, а отже, є оціночними судженнями.

Вказує, що судом першої інстанції визначено розмір судового збору без врахування принципу пропорційності.

Адвокат Якубенко В.М. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що з характеру публікацій відповідача вбачається чіткий зв`язок цієї сторінки з його особою. На ній регулярно публікуються деталі його особистого та професійного життя, включаючи відео та фотографії «селфі» відповідача. Вказує, що оскільки мережа «Facebook» не має впливу на зміст повідомлень користувачів, українська судова практика виходить з того, що належним відповідачем є лише автор оскаржуваної публікації. Також посилається на те, що відповідач поширив інформацію, яка не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, інформація, поширена відповідачем, не є оціночним судженням останнього.

У судовому засіданні адвокат Істоміна В.Л. представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, а адвокат Якубенко В.М. представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1поширена інформація: «… І то нічого що той ОСОБА_3 вже давно є головним «реформатором» при ОСОБА_4 , а за сумісництвом першим лобістом оргзлочинності по послабленню правопорядку в установах виконання покарань…».

ІНФОРМАЦІЯ_5 на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 поширена інформація: «… Всілякі оті АУЄ, група ОСОБА_5 , діденки, петренки, чернишови... То все ті люди, які вішали нам лапшу на вуха про «реформи». І зростили вони нове дарування, про яке зараз говорить ОСОБА_5 разом із цвілими-діденками, про те що він єдиний, хто зможе нарешті реформувати тюремну службу. Звати цього талановитого хлопця ОСОБА_3 »; «…Саме він плотнєнько сидить останні роки на грантах, які нічого спільного не мають з реальністю. Які ж ініціативи просуває ОСОБА_3 ? Це зняття відповідальності з засуджених за порушення режиму, дострокове звільнення довічників, послаблення вимог до засуджених, лобіював свого часу закон ОСОБА_6 та багато іншого такого…». «І повторюсь - він останні п`ять років був саме тією людиною, яка народжувала ідеї для мін`юсту та кормився саме з цієї годівнички. Отака «нова» людина)».

ІНФОРМАЦІЯ_6 на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 поширена інформація: «…Але чи будете ви відмовлятись від своїх обіцянок «правозахисній» спільноті, про те, що якщо вони вас підтримають у призначенні на заступника міністра з питань КВС, то ви розморозити дасте Харківську область? А колонії 25 та 100 взагалі «реорганізуєте», а простіше кажучи закриєте?».

Як зазначає ОСОБА_2 зазначена вище інформація поширена ОСОБА_1 та є такою, що не відповідає дійсності, нічим не підтверджена, носить негативний та образливий характер, направлена на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або іншій спосіб - на свій вибір.

Так, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року)

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах. В електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про дії та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 (провадження №12-110гс19) зроблено висновок, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем відносно позивача необмеженому колу осіб розповсюджені недостовірні відомості у соціальній мережі «Facebook», поширена інформація має негативний та образливий характер, не є оціночним судженням, доказів її достовірності відповідачем не надано.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

В апеляційній скарзі адвокат Істоміна В.Л. вказувала на те, що позивачем не надано доказів того, що посилання у мережі «Facebook» створені саме ОСОБА_1 та що ОСОБА_1 є відповідальним за наповнення текстом сторінки у «Facebook». ОСОБА_1 не є власником соціальної мережі «Facebook» і комп`ютерних систем, на яких вона розміщена. Позивачем також не надано жодних доказів того, щовідповідач ОСОБА_1 є реєстрантом (власником) доменного імені або власником домену.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що електронна (цифрова) інформація - це аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет.

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що:

- веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо;

- власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу;

- власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею;

- доменне ім`я - це ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що сторінка у соціальній мережі «Facebook», яка, як зазначає позивач, належить відповідачу та на якій відповідач ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію про позивача, експертом, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутній.

З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах -посиланнях із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) сторони не зверталися.

Доменне ім`я facebook. соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівняю.

Доменне ім`я facebook . соm не відноситься до українського сегменту Інтернет.

Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Дані про власника веб-сайт можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не підтвердив належними доказами те, що ОСОБА_1 , на сторінці соціальній мережі «Facebook», яка належить саме йому, виклав зазначену у позові інформацію про ОСОБА_2 .

Отже, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене вище, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. (за вимогу немайнового характеру) та на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду та апеляційної скарги у розмірі 1629 грн 14 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Істоміної Вікторії Леонідівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду та апеляційної скарги у розмірі 1629 грн 14 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко