ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6387/21 Справа № 184/683/21 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/683/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Томаш В.І. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 та просила суд встановити обмежувальний припис відносно кривдника строком на 6 місяців та заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки:

-заборонено наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонено особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .

В іншій частині заяви відмовлено.

Встановлено строк дії обмежувального припису - 3 (три) місяці, який рахувати з дня ухвалення рішення суду.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднесено на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомлено Відділ поліції №2 Нікопольського РУП у Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що заявницею не було обгрунтовано існування будь-яких ризиків щодо факту продовження чи вчинення домашнього насильства, якщо таке мало місце, не доведено достатній рівень вірогідності продовження та повторення застосування фізичного насильства. Вважає, що витяг з ЄДРС не є доказом, оскільки досудове розслідування ще не закінчено, особу до кримінальної відповідальності не притягнуто, оцінка ризиків працівниками поліції не проводилась. Також, вказує й на тому, що він бажає налагодити стосунки у сім`ї, тоді як заявниця не бажає знайти компроміс. При цьому, вказує й на те, що ОСОБА_1 не надає йому можливості спілкуватися із дитиною та безперервно пише заяви до поліції. На теперішній час по відношенню нього порушено кримінальне провадження та є ухвала суду про проведення обшуку у належній йому на праві власності квартирі з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів, які не було виявлено в ході обшуку, та у квітні 2021 року він здав аналізи, якими підтвердив, що не вживає наркотичні засоби.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 12 червня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

18.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення - нанесення ОСОБА_2 їй легких тілесних ушкоджень, а також вчинення домашнього насилля щодо неї. 18.02.2021 року складено Висновок СМЕ №96 щодо побиття ОСОБА_1 та кримінальне розслідування по даному факту триває.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, надаючи оцінку ризикам, заявниця ОСОБА_1 посилалася на те, що після народження доньки, під час спільного проживання з ОСОБА_2 , останній постійно підіймав на заявницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала працівників поліції, які фіксували вказані обставини. Спільна дитина також є постраждалою від домашнього насильства, оскільки ОСОБА_2 протиправні дії вчинювались при дитині, яка чула моральні образи, фізичні удари з його боку та починала плакати. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву їхніх сімейних відносин, що зумовили зміну місця проживання заявниці та переїзд до її матері. ОСОБА_2 періодично переслідує заявницю, у телефонному режимі та через соціальні мережі погрожує розправою.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 та встановлюючи обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , тривалістю три місяці, шляхом заборони наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та особисто та через третіх осіб розшукувати останню, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати вказаний обмежувальний припис.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. п. 3, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» N 2229-VIII (далі Закон N 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 Закону N 2229-VIII передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно п.9 ч.1 ст.1 згаданого Закону, оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Метою включення Законодавцем норм про видачу і продовження обмежувального припису саме до Цивільного процесуального кодексу було формування окремого інституту заходів запобігання та протидії домашньому насильству, які базуються на Законі N 2229-VIII.

Враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП України та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону N 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, (колишнє подружжя), батьки одного з подружжя (колишнього подружжя), інші родичі.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону N 2229-VIII визначено заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис за своєю суттю є заходом тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на кривдника - не після притягнення кривдника до адміністративної чи кримінальної відповідальності (що є тривалим у часі), а одразу після вчинення домашнього насильства, для унеможливлення його продовження чи повторення.

Враховуючи особливості мети обмежувального припису, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Особою, що вчинила домашнє насильство (в рамках цивільного процесу набуває статусу заінтересованої особи) слід вважати особу, на яку вказує особа, яка зазнала домашнього насильства (її представник, законний представник, інші представники визначені ч. 1 ст. 26 Закону N 2229-VIII), з урахуванням тих вимог, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , суд врахував зазначені норми закону, обставини справи, факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, наявність ризиків, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису ОСОБА_2 терміном на три місяці.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо вчинення відносно неї насильства не може бути підставою для видачі обмежувального припису, так як кримінальне провадження на даний час не завершене, підозра не оголошувалася, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Доказами вчинення насильства в сімї можуть бути не виключно матеріали кримінального провадження, які доводять вину підозрюваної особи, але будь-які інші докази, які свідчать про вчинення насильства. У даному випадку заявницею, окрім витягу з ЄРДР за фактом її звернення до правоохоронних органів з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , до заяви додано також Висновок спеціаліста №96 від 18 лютого 2021 року, яким підтверджено наявність у неї тілесних ушкоджень синців нижніх повік обох очей, садна нижньої повіки лівого ока, садна слизової нижньої губи, синця правого передплеччя та синця лівої гомілки (а.с. 14).

Крім того, постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року встановлено, що 23 січня 2021 року ОСОБА_2 вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 в ході якої, маючи фізичну та психологічну перевагу, висловлював на адресу останньої нецензурну лайку та образи, у зв`язку з чим ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року встановлено, що 07 лютого 2021 року ОСОБА_2 вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 в ході якої висловлював на адресу останньої нецензурну лайку, чим вчинив психологічне насилля в сім`ї, у зв`язку з чим ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, у зв`язку з чим факт неодноразового вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 є доведеним, й доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів протиправної поведінки останнього колегією суддів не приймаються.

Враховуючи викладене, оцінивши ризик вірогідності вчинення домашнього насильства суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що до заінтересованої особи слід застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та особисто та через третіх осіб розшукувати останню, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: