Справа № 314/991/21
Провадження № 2/314/709/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу № 314/991/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, який згодом уточнив. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у серпні 2019 року він передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1000 доларів США, що станом на 2019 рік становило 25200 грн. Вказаний договір укладався в усній формі. З моменту передачі грошових коштів та по теперішній час відповідач борг не повернув. Численні спроби повернути гроші були марними, оскільки відповідач постійно обіцяє повернути взяті у нього грошові кошти, однак жодних дій, спрямованих на повернення позики не вчиняє, посилаючись при цьому на відсутність заробітку, карантин тощо. До теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку з цим, позивач вважає необхідним повернути грошові кошти у судовому порядку та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 25200 грн., а також 3 % річних у сумі 1197 грн. та суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 1869,88 грн.

Ухвалою суду від 09.04.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

11.05.2021 через канцелярію суду відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, зазначив, що договір позики між ним та ОСОБА_1 не укладався, розписки з приводу боргу у сумі 1000 доларів США або 36000 грн. він не писав, вказаних коштів не отримував. Відповідач зазначив, що між сторонами була лише домовленість в усній формі, відповідно до якої він обіцяв ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13000 грн. та 300 доларів США. Вказані кошти мали бути сплачені за те, що позивач допомагав йому у справах, при цьому за усною домовленістю кошти мали сплачуватися до кінця 2020 року частинами, однак у кінці грудня 2020 року при зустрічі ОСОБА_1 відмовився від отримання частини коштів у сумі 200 доларів США. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд залишити позовні вимоги без задоволення, а розгляд справи провести без його участі.

13.08.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач, посилаючись на те, що не брав грошових коштів від ОСОБА_1 в борг, а обіцяв їх сплатити за виконану позивачем роботу, вводить в суд в оману та перекручує фактичні обставини справи. Факт отримання відповідачем грошових коштів у борг від ОСОБА_1 підтверджується поясненнями, які відповідач надавав у Пологівському ВП ГУПН в Запорізькій області. Зокрема, з цих пояснень вбачається, що ОСОБА_3 взяв у борг від ОСОБА_1 грошові кошти, зазначені у позовній заяві, та не повертав їх, оскільки всієї суми не мав. Також представник позивача зазначив, що договір позики може бути укладений в усній формі, зазначені у позовній заяві кошти були надані у борг ОСОБА_3 у серпні 2019 року на підставі усно укладеного договору позики. З моменту передачі предмета позики ОСОБА_4 та по теперішній час, грошові кошти позивачу не повернуті, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у письмовому відзиві на позов просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позивач зазначає, що у серпні 2019 року він передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Вказаний договір укладався в усній формі. З моменту передачі грошових коштів та по теперішній час відповідач борг не повернув.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, двосторонній характер договору позики зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору позикодавець приймає на себе обов`язок передати грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, водночас набуває права вимагати повернення суми позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а позичальник у свою чергу зобов`язаний повернути таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та водночас набуває права вимагати позикодавця передачі грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак виникнення таких правовідносин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Зі змісту ст. 1047 ЦК України вбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, хоча сторонами договору у даному випадку є фізичні особи, однак сума позики перевищує більш ніж у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, цивільне законодавство передбачає письмову форму договору позики, в точу числі у формі розписки позивальника.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог позивачем не надано письмового договору позики або ж розписки позичальника на підтвердження факту укладання договору позики з відповідачем ОСОБА_3 , а також факту передачі останньому грошових коштів у розмірі 1000 доларів США.

Відповідач факт укладання вказаного договору та отримання у борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1000 доларів США заперечує.

Переписка у соціальній мережі "Фейсбук" та "Вайбер" не може бути прийнята судом як доказ на підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, оскільки, по-перше, інформація в електронній (цифровій) формі суду не надана, та по-друге, роздруківки, які містяться у матеріалах перевірки № 7860 (ІТС ІПНП № 9252) Вільнянського відділення поліції Пологівського ВП ГУПН в Запорізькій області за зверненнями ОСОБА_1 від 12.11.2020, не містять даних про обставини, що мають значення для справи, зокрема, дати, часу та місця укладення договору, а також суми коштів, яка була передана у борг.

Так само не приймаються судом як доказ на підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів у розмірі 1000 доларів США письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 , надані 30.11.2020 ДОП СП Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Шабалі А.К. під час проведення перевірки за зверненнями ОСОБА_1 від 12.11.2020 (ІТС ІПНП № 9252), а також письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 , надані 21.01.2021 ДОП СП Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Шабалі А.К. під час проведення перевірки за зверненнями ОСОБА_1 від 14.01.2021 (ІТС ІПНП № 427), оскільки, по-перше, під час надання цих пояснень ОСОБА_3 не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за введення в оману іншого уповноваженого органу, по-друге, пояснення ОСОБА_3 не містять даних про обставини, що мають значення для справи, зокрема, дати, часу та місця укладення договору, а також суми коштів, яка була передана у борг.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 17.09.2021

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

17.09.2021