Справа № 441/1914/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/1668/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

05 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 31 серпня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач допустив заборгованість за кредитом та відсотками, яка станом на 20 вересня 2020 року становить 50615,31 грн.

Просили стягнути з ОСОБА_1 50615,31 грн. заборгованості.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22.07.1999р. Харцизьким МВ УМВС України у Донецькій області, на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитом в розмірі 37532 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять дві) грн. 23 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1558 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 67 коп..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що разом з анкетою-заявою відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Зазначає, що підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використання кредитки є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування.

Стверджує, що суд першої інстанції не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків.

Вважає, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то суд повинен був надати свій розрахунок.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відбувалась постійна зміна процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку банком, що випливає із розрахунків заборгованості, про що не був належним чином повідомлений відповідач.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Судом встановлено, що 31 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, внаслідок чого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000 грн. (арк.спр.17).

Крім того відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій міститься інформація про умови кредитування.

Зокрема, як вбачається із підписаної відповідачем Довідки, базова відсоткова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості в місяць, виходячи із розрахунку 360 днів в році, становить 2.5 %, розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді, становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості встановлена у розмірі базової процентної ставки за договором/30 нараховується за кожен день прострочення, пеня 2 дорівнює 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць нараховується один раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше (арк.спр.18).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , наданої позивачем у справі, вбачається, що станом на 20 вересня 2020 року у відповідача існує заборгованість в розмірі 50615 грн. 31 коп., з яких: 37482 грн. 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13083 грн. 08 коп. заборгованість за простроченими відсотками та 50 грн. пеня (арк.спр.14).

Підписана ОСОБА_1 . Довідка, серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором.

В цій довідці зазначено, що з прикладами використання кредитних коштів, відповідач ознайомлений (арк. спр. 18).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорював умови кредитування та отримання ним встановленого банком розміру кредитного ліміту.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

З урахуванням наявності в матеріалах справи зазначених вище анкети-заяви № б/н від 31 серпня 2011 року та Довідки, підписаної позичальником, апеляційний суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті від 31 серпня 2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка за кредитом не зазначена.

Однак, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, з якою був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , про що свідчить проставлений ним підпис, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 2,5 % в місяць.

ОСОБА_1 розрахунок заборгованості, наданий банком не спростований та не надано власного розрахунку на спростування правильності нарахування заборгованості здійсненого банком.

За наведених обставин, позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованість за процентами за користування кредитом належить задовольнити та стягнути таку з ОСОБА_1 .

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 2102 грн. судового збору (арк. спр. 1) та 3153 грн. (арк. спр. 131) сплаченого судового збору банком за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що позовні вимоги апеляційним судом задоволено повністю, всього з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 5255 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 13083 гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 5255 грн. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.