Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3125/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №286/3125/20 за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Мойсеєвої Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування земельної ділянки з незаконного володіння та зобов`язання провести реєстрацію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 26 лютого 2021 року суддею Кулінічем Я.В. у м. Овручі, повний текст рішення складено 05 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Овруцької міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Мойсеєвої І.В., у якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Мойсеєвої І.В. (індексний номер рішення 12490507 від 16.04.2014) про державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 0,0150 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:012:0031, що становить 1/1 частину права власності та яка зареєстрована за ОСОБА_2 (розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 42);

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 належну їй 1/2 частину вказаної земельної ділянки;

- зобов`язати Овруцьку міську раду Житомирської області провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки за нею відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №103549 від 27.04.2010 (далі - Державний акт від 27.04.2010) та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 є власником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 та державного акту серії ЯИ №103549 від 27.04.2010 їй також належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0150 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за вказаною адресою.

10 травня 2016 року ОСОБА_2 , як співвласник зазначеної земельної ділянки звернувся до суду з позовом про визнання недійсним вищевказаного державного акту. Рішенням Овруцького районного суду від 02.12.2016 його позов було задоволено, проте рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31.01.2017 зазначене судове рішення скасоване та ухвалено нове, яким ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У липні 2017 року вона ( ОСОБА_1 ) подала до суду позов про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом серії ВЕТ №269715 та серії ВЕТ №269718 від 20.07.2007, виданих Овруцькою державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо спадкування земельної ділянки площею 0,0150 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , оскільки нотаріусом при оформленні спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допущено помилку, в результаті якої вся земельна ділянка площею 0,0150 га оформлена на останніх. Це призвело до того, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 у справі №2-1875/08 за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на вказану земельну ділянку, а не на 1/2 її частину. Фактично у результаті помилки її позбавлено права власності. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 15.04.2019 її позов задоволено, і постановою Житомирського апеляційного суду від 17.07.2019 залишено без змін.

13.07.2020 вона звернулася із заявою до Овруцької міської ради Житомирської області для поновлення її порушених прав. Проте, листом її повідомлено, що 16.04.2014 державним реєстратором відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 42 на земельну ділянку, що становить 1/1 частину права власності за ОСОБА_2 (правовстановлюючим документом під час реєстрації права власності за номером 5382653 є рішення суду №2-1875/08 від 03.09.2008). Також, її повідомлено, що реєстраційна справа закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. У подальшому 06.10.2020 вона повторно звернулась до органу місцевого самоврядування, проте їй відмовлено у вимозі про скасування державної реєстрації всієї земельної ділянки за ОСОБА_2 , чим порушені її законні права власника.

Також вказала, що трирічний строк позовної давності пропущений нею з поважних причин, оскільки про порушення свого права вона дізналася в листопаді 2015 року.

Протокольною ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 05 січня 2021 року до участі у справі в якості як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.146-149).

Рішенням цього суду від 26 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Мойсеєвої І.В. задоволено, а у задоволенні позову до Овруцької міської ради Житомирської області відмовлено.

Скасовано рішення державного реєстратора Мойсеєвої І.В. (індексний номер рішення 12490507 від 16.04.2014) про державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 0,015 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:012:0031, що становить 1/1 частину права власності, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 42).

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 належну ОСОБА_1 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Також вирішено провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки за ОСОБА_1 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №103549 від 27.04.2010.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На його думку, суд першої інстанції не врахував, що він ( ОСОБА_2 ) згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 у справі №2-1875/08, яке набрало законної сили 15.09.2008, є добросовісним набувачем за відплатним договором земельної ділянки площею 0,0150 га кадастровий номер :01:012:0031. Скасувавши державну реєстрацію спірної земельної ділянки та визнавши за позивачкою право на її частину, його позбавлено права власності на належне йому нерухоме майно. Також, вважає, що суд не надав оцінки його заяві про застосування позовної давності, оскільки про порушення своїх прав позивачка дізналась у 2015 році. Також, вказав, що суд необґрунтовано задовольнив позовні вимоги до державного реєстратора, встановивши що його дії є правомірними. Зазначив про неналежне повідомлення судом про розгляд справи третіх осіб.

ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Овруцької міської ради просив залишити рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову до міської ради.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Встановлено, що на підставі державного акта про право власності

на земельну ділянку від 02 листопада 2005 року серії ЖТ № 155846 ОСОБА_6 належало 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0150 га за адресою: АДРЕСА_2 . Державний акт містить інформацію, що співвласником цієї ж земельної ділянки є ОСОБА_5 , адреса співвласника: АДРЕСА_3 , частка у спільній власності 1/2.

На підставі державного акта про право власності на земельну ділянку

від 16 квітня 2004 року серії ЖТ № 155847 ОСОБА_5 був власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0150 га за адресою: АДРЕСА_3 . У державному акті зазначено, що співвласником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_6 , адреса співвласника: АДРЕСА_2 , частка у спільній власності 1/2.

22 червня 2006 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право

на спадщину за заповітом, який зареєстровано в реєстрі за № 2-786, за яким

до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшла 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:012:0031.

27 квітня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності

на земельну ділянку серії ЯИ №103549, відповідно до якого вона є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:012:0031.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВЕТ №269715, виданого Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області 20 липня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 , та згідно зі свідоцтвом про право

на спадщину за заповітом серії ВЕТ № 269718, виданого Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області 20 липня 2007 року на ім`я ОСОБА_4 , до спадкового майна після смерті ОСОБА_5 увійшла спірна земельна ділянка, яка належала померлому ОСОБА_5 .

У свідоцтві про право на спадщину нотаріусом не вказано що земельна ділянка площею 0,0150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку

АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:012:0031 перебуває у спільній частковій власності, та вказано,

що спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 1/2 частині цієї земельної ділянки.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили ОСОБА_2 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною неї господарських будівель і споруд та земельними ділянками площами 0,0150 га, 0,0123 га, 0,0247 га для будівництва та обслуговування вказаної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03 вересня

2008 року у справі № 2-1875/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно визнано неналежно оформлений договір купівлі-продажу ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами та земельними ділянками площами: 0,0150 га, 0,0123 га, та 0,0247 га для будівництва та обслуговування вказаної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки площами: 0,0150 га, 0,0123 га, 0,0247 га для будівництва та обслуговування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами.

На підставі вказаного рішення суду 18 квітня 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на зазначене вище нерухоме майно, в тому числі й на спірну земельну ділянку (а.с.10-11 т.1.).

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та рішенням Народицього районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, які залишені без змін постановою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року (а.с.195-201 т.1) у справі №286/2487/17. У цій справі встановлено, що при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом допущено помилки у тексті свідоцтв про право на спадщину, що потягло відчуження спадкоємцями ОСОБА_5 ОСОБА_2 спірної земельної ділянки в розмірі, який не відповідає фактичному розміру земельної ділянки, на яку у них виникло право в порядку спадкування.

Рішенням Народицього районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2007 року серії ВЕТ № 269715, видане Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області на ім`я ОСОБА_3 , та свідоцтво від 20 липня 2007 року серії НОМЕР_1 , видане Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області на ім`я ОСОБА_4 в частині визначення часток останніх щодо спадкування земельної ділянки площею

0,0150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Також, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (а.с.19-25 т.1), у справі №286/1169/16-ц встановлено, що ОСОБА_8 успадкувала 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 0,0150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 після смерті свого діда ОСОБА_6 . Свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_9 на час видачі державного акту про право власності на земельну ділянку було чинним, право власності на земельну ділянку, набуту за цим свідоцтвом не оспорювалося, відомості викладені в оспорюваному акті відповідають фактичним обставинам. Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що допущення помилки при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_5 , його дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , призвело до продажу ОСОБА_2 , серед іншого, і спірної земельної ділянки в більшому розмірі, ніж на який вони фактично мали право.

При цьому, суд апеляційної інстанції, встановивши у справі №286/1169/16-ц правомірність набуття ОСОБА_8 права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 0,0150 га в порядку спадкування, а також обставини щодо набуття права власності на всю земельну ділянку 0,0150 га спочатку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_2 , дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог останнього про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 27.04.2010 на ім`я ОСОБА_7 та відмовив у задоволенні цих вимог.

З огляду на такі обставини, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що допущення помилки при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_5 , його спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потягло відчуження останніми ОСОБА_2 спірної земельної ділянки в більшому розмірі, ніж на який вони фактично мали право, у зв`язку з чим порушені права власника Ѕ цієї ділянки ОСОБА_1 , яка володіє нею на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №103549 від 27.04.2010.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до частин третьої та четвертої статті 334 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на майно

за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача

з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

На підставі п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час реєстрації права власності на спірну ділянку відповідачем) державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Підставою державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0150 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:012:0031, що становить 1/1 частину права власності) було рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008, яке набрало законної сили 15.09.2008.

Таким чином дії та рішення державного реєстратора під час реєстрації спірного майна за відповідачем є законними.

На даний час рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 на підставі, якого здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, є чинним та ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Враховуючи наведене, у суду були відсутні правові підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності спірної земельної ділянки за ОСОБА_2 , витребування 1/2 частки цього нерухомого майна у відповідача та ухвалення рішення про проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №103549 від 27.04.2010.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки ОСОБА_2 відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3783,6 грн слід стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави.

Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , відповідно до ст. 138 ЦПК України, за його заявою підлягають стягненню підтверджені ним витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін в сумі 580 грн та відрив від звичайних занять в сумі 572,73 грн, а всього 1152,73 грн. У решті вимог про відшкодування добових витрат в сумі 1200 грн слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 лютого 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 3783,6 грн судових витрат, а на користь ОСОБА_2 1152,73 грн понесених ним судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.