13 вересня 2021 року с.м.т.Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань Сергієнко В.С.
номер справи №637/670/21 (2/637/249/21)
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
Участь у справі приймали: представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши в відкритому судовому засіданні в с.м.т.Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням,-
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
14 липня 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання особи таким, що втратила право користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 , та представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали , посили їх задовольнити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є його батьком та їм згідно свідоцтв про право власності та свідоцтва про право на спадщину належить на праві власності житловий будинок за АДРЕСА_1 .
В 2000 році він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі, який було розірвано у 2017 році. Від даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_5 , 2000 року народження, ОСОБА_6 , 2002 року народження, ОСОБА_7 , 2009 року народження, які залишилися проживати з ним.
З серпня 2016 року відносини між ним та ОСОБА_4 припинились, жодних стосунків ні він, ні його батько, а тим паче діти з нею не підтримують та взагалі не спілкуються. Відповідач ще в 2015 році зібравши свої речі, залишивши неповнолітніх дітей на його утримання, виїхала до іншого місця проживання, яке їм до теперішнього часу невідоме.
На теперішній час позивачі не мають змоги в зв`язку з реєстрацією ОСОБА_4 на свій розсуд розпорядитися своєю власністю, окрім того враховуючи збільшення витрат на утримання власності, також позбавлені можливості оформити субсидію.
Тому, вимушені звернутися до суду та просять визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням яке їм належить.
Відповідач у судові засідання не з`являлася, про місце, час та день розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.22). Відзиви (заперечення) проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою відсутній (не проживає).
З довідки №06-31/1485 Шевченківської селищної ради Харківської області від 22 липня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 19 серпня 2021 року).
За таких обставин відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Зі згоди позивачів та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
26 липня 2021 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 серпня 2021 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву (заперечення) на позовні вимоги.
Ухвалою суду від 19 вересня 2021 року підготовче провадження зарите та справу призначено до судового розгляду по суті.
Окрім того за клопотанням позивача та представника позивача були направлені запити до Шевченківського відділку поліції Харківської області та медичного закладу - Шевченківської ЦРЛ Харківської області з метою отримання інформації про звернення гр. ОСОБА_4 в період часу з 2016-2021 роки.
Відповідач у судові засідання не з`являлася, про місце, час та день розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.22). Відзиви (заперечення) проти позову не надала.
Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою відсутній (не проживає). З довідки №06-31/1485 Шевченківської селищної ради Харківської області від 22 липня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно свідоцтв про право власності на житловий будинок видане на підставі рішення виконкому Сподобівської сільської ради Шевченківського району ХЇарківської області від 19 листопад 2002 року позивачам належить по 1/3 частини кожному права власності на будинок АДРЕСА_1 .
Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Шевченківською Державною нотаріальною конторою Харківської області від 13 грудня 2002 року, засвідчує факт того ,що позивачі успадкували по 1/6 частини, після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по Ѕ частині житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.10-12).
З свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 видано (повторно) відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції Харківської області від 24 березня 2004 року) вбачається, що позивач за справою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином позивача за справою ОСОБА_1 (а.с.13).
Відповідно до витягу №39 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано осіб: ОСОБА_9 , 2017 року народження, ОСОБА_4 , 2009 року народження, ОСОБА_10 , 2002 року народження, ОСОБА_4 , 1976 року народження відповідач по справі, ОСОБА_3 , 1970 року народження, ОСОБА_1 , 1929 року народження, ОСОБА_11 , 2000 року народження (а.с.14).
З заочного рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року витікає наступне: позивач за справою ОСОБА_3 та відповідач по справі ОСОБА_4 01 травня 2000 році зареєстрували шлюб, від якого народилися діти: донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; донька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Даним рішенням шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розірвано та визначено місце проживання неповнолітніх дітей з їх батьком ОСОБА_3 (а.с.16, 17).
Актом про не проживання складеного старостою села в присутності сусідів с.Сподобівка Шевченківської селищної ради Харківської області від 18 червня 2021 року, підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з серпня 2016 року, особистих речей будівля не містить.
Довідкою №185 громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Шевченківської селищної ради Харківської області від 09 вересня 2021 року засвідчено той факт, що ОСОБА_4 , фактично не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні свідки: ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , засвідчили, що родину ОСОБА_14 знають тривалий час , як сусідів. Свого часу ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_15 , від шлюбу мають трьох дітей. Приблизно в 2016 році ОСОБА_16 зібравши речі виїхала в невідомому напрямку, дітей залишила з батьком який їх виховує та утримує. Шлюб між ними розірваний .Будь - яких відомостей щодо спроб поновити відповідачкою свого права на проживання з родиною ,свідки не мають.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Пунктом 4 статі 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено,що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 150 Житлового кодекс України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За положеннями статті 64 Житлового кодекс України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_12 є колишньою дружиною ОСОБА_3 , між якими шлюб розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року та неповнолітнім дітям визначено місце проживання з батьком ОСОБА_3 . З 2016 року відповідач ОСОБА_12 у спірному будинку не проживає, витрати на утримання житла, дітей не несе та її речі в будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження житла та показами свідків наданих у судовому засіданні.
Також, відповідно до довідок ВПД (Шевченкове) №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області №3154/119-85-92/01 від 25 серпня 2021 року, підтверджено, що відповідач по справі з заявою про поновлення свого права на проживання у спірному будинку у період часу з 2016 по теперішній час 2021 рік не зверталася. Як і не зверталася з заявою про надання їй медичної допомоги, згідно довідки № 01-17/935 Шевченківської ЦРЛ від 26 серпня 2021 року.
Доказів, які б свідчили про те, що відсутність відповідача ОСОБА_12 у спірному приміщенні понад один рік викликана поважними причинами суду не надані.
Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов до висновку вимоги позивачів, щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 є доведеними та такими що підлягає задоволенню.
Судові витрати.
Сплачені судові витрати суд залишає за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.72, 64, 150 156,405 Житлового кодексу Української РСР, суд УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ