Провадження № 4-с/761/235/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горбань К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Красноштан Інна Леонідівна, керівник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Гоцій Богдан Ігорович, на бездіяльність державного виконавця та керівника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) звернулась до суду зі скаргою, відповідно до якої просить суд визнати протиправною бездіяльність ДВС щодо належного виконання виконавчих дій у ВП № 63478266 примусового виконання рішення суду від 13.08.2020 у справі № 761/19032/19; зобов`язати ДВС виконати вимоги ст.28 Закону 1404-VIII щодо направлення процесуальних документів ВП № 63478266 на електронну адресу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ДВС виконати вимоги ст.75,75 Закону 1404-VIII щодо застосування заходів впливу до керівників установи Боржника та НБУ щодо неналежного виконання вимог ДВС; застосувати до держвиконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Красноштан І.Л. та до керівника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Гоцій Ю.І. відповідні заходи впливу; визнати дії/бездіяльність ДВС такою що завдає ОСОБА_1 моральні страждання; стягнути з ДВС відшкодування моральної шкоди в сумі 1 грн.; стягнути з відповідача відшкодування судових витрат позивача; зобов`язати ДВС відзвітувати суду та ОСОБА_1 про виконання рішення суду.

Скаргу мотивовано тим, що 13.10.2020 ОСОБА_4 , як представник а ОСОБА_1 , наручно, через скриньку на дверях ДВС за адресою 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, б. 110, подав заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 13.08.2020 у справі № 761/19032/19.В заявах ОСОБА_4 вимагав від ДВС інформувати його щодо стану розгляду заяви та щодо подальших виконавчих дій засобом електронного зв`язку на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно вимог норм ст.28 Закону «Про виконавче провадження» 1404-VIII (далі - Закон). 25.10.2020 в режимі телефонного діалогу, держвиконавець, якому було розподілено опрацювання заяв ОСОБА_4 , повідомив про те, що він відмовив ОСОБА_4 у відкритті виконавчого провадження з підстави того, що його не влаштовує електронна версія довіреності, завірена ЕЦП. Держвиконавцем було проігнорована вимога ОСОБА_4 про інформування його за допомогою електронної адреси, та останній отримав повідомлення про відмову відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист Укрпоштою лише 29.10.2020.

29.10.2020 ОСОБА_4 , подав через скриньку ДВС повторну заяву з виконавчим листом та паперовою копією довіреності, в заяві було висунуто вимогу до ДВС інформувати ОСОБА_4 щодо стану розгляду заяви та щодо подальших виконавчих дій засобом електронного зв`язку на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог норм ст.28 Закону 1404-VIII. Оскільки ОСОБА_4 не інформували щодо стану розгляду його заяви він відправив ДВС запит від 4.11.2020 щодо розгляду його заяви. 4.11.2020 ДВС було відкрито ВП № 63478266 та внесено в Реєстр Автоматизованої Системи Виконавчого Провадження відповідні процесуальні документи. ОСОБА_4 ніколи не було поінформовано у визначений ним згідно вимог ст.28 Закону 1404-VIII спосіб електронного зв`язку на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинених ДВС виконавчих дій.

15.12.2020 ОСОБА_4 направив скаргу до керівника ДВС з вимогою замінити держвиконавця Красноштан І.Л. іншим держвиконавцем та надати актуальну інформацію щодо вчинених виконавчих дій ВП № 63478266. 17.12.2020 ОСОБА_4 , не отримавши жодного підтвердження отримання ДВС та реєстрації ДВС його скарги від 15.12.2020, сам зателефонував до ДВС, та йому було рекомендовано очікувати на відповідь на скаргу 30 днів згідно норм Закону 393/96-ВР. На зауваження, що скарга від 15.12.2020 має розглядатися до 5 робочих днів, було надано відповідь, що якщо ОСОБА_4 чимось не задоволений то має право звертатися до суду.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року, скаргу повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року скаргу прийнято до розгляду та та призначено справу до судового розгляду.

06.09.2021 року на адресу суду від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві (ділу - відділ) надійшов відзив, в якому просили в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу, що зазначена у виконавчому документі, штрих-код поштового відправлення 866. На скарги, що надійшли до відділу 16.12.2020 надано 21.12.2020 за вихідним номером 218625 відповідь, в якій проінформовано представника про стан виконання виконавчого провадження та надано ідентифікатор для доступу до матеріалів виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Відділом зазначено, що нормою закону не визначено обов`язок державного виконавця роз`яснювати сторонам виконавчого провадження процедуру виконання рішення суду, тому в цій частині вимоги скаржника є необґрунтованими.

Щодо відводу державного виконавця повідомили, що у зв`язку з тим, що підстави для відводу державного виконавця, які визначені статтею 5 Закону відсутні, заява представника стягувача в частині «заміни державного виконавця» залишена без задоволення. В заяві стягувач не заявляв відвід державному виконавцю, а поняття «заміни державного виконавця» не передбачено Законом.

Скаржником у своїй скарзі не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених заінтересованими особами, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Відділу та наслідками, зазначеними у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд скарги у її відсутність.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві у своєму відзиві просив розглянути скаргу у відсутність представника відділу.

Дослідивши матеріали справи, матеріли виконавчого провадження, суд прийшов до висновку про те, що скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 63478266 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/19032/19 від 13.10.2020 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 6007,52 грн.

Державним виконавцем 04.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено боржнику для виконання та стягувачу до відома, та направлено запити до відповідних органів, з метою встановлення майнового стану боржника.

Згідно відповіді ДПС боржник має відкриті рахунки в Національному банку України. Державним виконавцем 21.12.2020 на адресу Національного банку України направлено платіжні вимоги з метою примусового списання суми боргу з рахунків боржника.

Платіжні вимоги повернулись на адресу Відділу без виконання у зв`язку з тим, що відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не підлягають вилученню і можуть використовуватись Фондом виключно для цілей, визначених цим законом.

26.05.2021 на адресу Відділу надійшла скарга представника стягувача, на яку 02.06.2021 надано відповідь, що направлено на поштову та електронну адреси представника стягувача.

26.05.2021 на адресу Відділу надійшов запит представника стягувача. На зазначений запит 02.06.2021 надано відповідь, яку направлено на поштову та електронну адреси представника стягувача.

26.05.2021 на адресу Відділу надійшла заява представника стягувача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. На зазначену заяву надано 02.06.2021 відповідь, яку направлено на поштову та електронну адреси представника стягувача.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Стаття 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності.

Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову.

Отже, приписи статтей 2, 4, 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наділяють Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спеціальним статусом, який передбачає законодавчо встановлену заборону (мораторій) щодо звернення стягнення на майно (кошти), будь-якого їх вилучення, накладення арешту чи іншого обтяження.

Щодо не застосування до боржника норм статей 75 та 76 Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити наступне.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (стаття 75 Закону).

Дана норма Закону передбачає відповідальність боржника за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Разом з тим, на виконанні у Відділі перебуває виконавчий документ про стягнення з боржника на користь стягувана коштів, а не зобов`язання боржника вчинити певні дії.

Відповідно до статті 76 Закону, за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Дана норма Закону передбачає відповідальність боржника за невиконання законних вимог виконавця або умисного перешкоджання виконанню рішення суду. Проте, на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка містить обов`язок боржника виконати рішення суду, боржником на адресу Відділу направлено 04.12.2020 заяву в якій повідомлено, що кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову. На вимогу державного виконавця боржником на адресу Відділу повторно направлено 06.05.2021 аналогічну заяву.

Згідно статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувана та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та/або боржнику також електронною поштою.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу, що зазначена у виконавчому документі, штрих-код поштового відправлення 866. Разом з тим, направлення документів виконавчого провадження на електронну адресу сторін виконавчого провадження є правом державного виконавця, а не є його обов`язком.

Щодо ігнорування скарги скаржника, яка надійшла на адресу Відділу 16.12.2020 судом встановлено, що на зазначену скаргу 21.12.2020 надано відповідь за вихідним номером 218625, в якій проінформовано представника про стан виконання виконавчого провадження та надано ідентифікатор для доступу до матеріалів виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Скаржник у скарзі зазначає, що держвикоанвцем було порушено норму щодо обов`язку надання роз`яснення щодо процедури стягування з рахунків боржника коштів за рішенням суду та було проігноровано заяву стягувача про відвід держвиконавця.

Статтею 18 Закону визначені обов`язки виконавця. Так, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Так,вказаною нормою закону не визначено обов`язок державного виконавця роз`яснювати сторонам виконавчого провадження процедуру виконання рішення суду, тому в цій частині вимоги скаржника є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону, державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи. Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи; виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб. Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними; 2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем; 3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів; 4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з тим, що підстави для відводу державного виконавця, які визначені статтею 5 Закону відсутні, заява представника стягувана в частині «заміни державного виконавця» залишена без задоволення. В заяві стягувач не заявляв відвід державному виконавцю, а поняття «заміни державного виконавця» не передбачено Законом.

Щодо вимоги скаржника про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Скаржником на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди, не було надано до суду жодних належним, достовірних та допустимих доказів, а тому суд вважає відповідні позовні вимоги щодо стягнення суми моральної шкоди необґрунтованими, недоведеними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не можуть бути розглянуті в межах розгляду скарги на дії/бездіяльність державного виконавця, в порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а є окремими вимогами, які необхідно розглядати в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки в діях державного виконавця не вбачається порушень законодавства під час виконання виконавче провадження № 63478266 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/19032/19 від 13.10.2020 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 6007,52 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 18, 28, 56, 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст.4, 76-82, 258 - 261, 268, 447 - 453 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Красноштан Інна Леонідівна, керівник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Гоцій Богдан Ігорович, на бездіяльність державного виконавця та керівника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено 20.09.2021 року.