532/1870/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач Білицька селищна рада Полтавського району Полтавської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

- ГУ Держгеокадастру в Полтавській області в особі відділу Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області,

- СТОВ «Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2020 року, позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з цивільним позовом, у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

На момент смерті ОСОБА_2 постійно проживав із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 , яка була особою з інвалідністю та перебувала на утриманні ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. До складу спадщини спадкодавця увійшло право на земельну частку ( пай ) розміром 4,65 га, яка перебуває у СТОВ «Україна» та розташовану на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яке належало ОСОБА_2 та яке прийняла у спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв позивач у справі ОСОБА_1 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) йому відмовлено,

Факт належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) підтверджується належними доказами, а саме договором оренди земельної ділянки, а тому позивач прохає суд визнати за ним, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку (пай) площею 4,47 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

12 лютого 2021 року до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача, адвокат Бибик В. А. зазначив, що ОСОБА_3 фактично вступила у володіння майном після ОСОБА_2 , однак документи, які підтверджують право спадкодавця на земельну частку (пай) відсутні, тому ОСОБА_1 прохає суд встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало право на земельну частку (пай) площею 4,42 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року до участі в справі як правонаступника Бутенківської сільської ради залучено Білицьку селищну раду Кобеляцького району Полтавської області.

Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито підготовчий розгляд справи. Справу призначено до судового розгляду.

Ухвалами суду від 27 квітня 2021 року, 09 червня 2021 року та 29 червня 2021 року визнано обов`язковою явку до суду представника СТОВ «Україна».

Позивач, ОСОБА_1 та його представник, адвокат Бибик В. А., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак останній подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити.

Представник відповідача, Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак селищний голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розгляд справи прохає проводити без його участі.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ГУ Держгеокадастру в Полтавській області в особі відділу Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області та СТОВ "Україна" будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все його майно.

В силу ст. 531 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), норми якого діяли на момент смерті ОСОБА_2 , до числа спадкоємців за законом були віднесені непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3 , як особа, яка перебувала на його утриманні.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано довідку № 02-27/887 від 20 липня 2020 року, видану виконавчим комітетом Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, зі змісту якої вбачається, що згідно погосподарського обліку Дрижиногреблянської сільської ради за 1996-2000 рік, головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 за 1996-2000 рік була ОСОБА_3 . Членом господарства як співмешканець був ОСОБА_2 , 1930 р.н. Після смерті ОСОБА_2 в управління спадквим майном вступила ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_3 була інвалідом дитинства, вона перебувала на утриманні у ОСОБА_2 . З пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 проживав спільно з ОСОБА_3 до дня своєї смерті (т.1 а.с.14).

Із наданих суду пенсійного посвідчення і довідки серії МСЕ № 006368 вбачається, що ОСОБА_3 , 1932 року народження, була особою з інвалідністю з дитинства (т. 1 а.с.21).

Однак зазначені докази суд не може вважати належними і достатніми доказами перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 .

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Таким чином, факт перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4 має бути підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили.

В цій справі рішення суду не надано.

Крім цього, необхідно звернути увагу на те, що судовий розгляд має відбуватись на засадах змагальності. Доказування не має грунтуватись на припущеннях. Позивачем клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_2 не подавались, а тому його твердження про те, що ОСОБА_7 є такою, що прийняла спадщину після його смерті не підтверджені належними доказами. Крім цього, суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 була єдиним спадкоєцем на права та обов`язки, які залишились після смерті ОСОБА_2 .

Щодо вимоги позивача про встановлення факту належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай), то суд звертає увагу на таке.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00026, на який посилається позивач, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» 8 травня 1996 року (т. 1 а.с. 17-19).

Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів КСП «Україна», відомості про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 відсутні. До списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Кобеляцького району ОСОБА_2 не включений (т.1 а.с.42, 47-52).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства та не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), то має бути вирішено питання про те, чи мав останній таке право, тобто чи був ОСОБА_2 членом КСП «Україна» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю 8 травня 1996 року.

Таких доказів суду не надано.

Відомості про те, що у виконавчому комітеті Бутенківської сільської ради в обробітку СТОВ «Україна» перебуває невитребувана земельна частка (пай) площею 4,65 га, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.15) та копія Договору оренди земельної ділянки від 7 квітня 2000 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Україна» терміном на 5 років (т. 1 а.с.16) не свідчить про те, що ОСОБА_2 був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та що в оренду передавалась саме земельна частка (пай), на яку останній мав право як член КСП. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у виконавчому комітеті містяться відомості про земельну частку (пай) 4,65 га, а в оренду передана земельна ділянка площею 4.47 га, при цьому позивач стверджує, що ОСОБА_2 належало право на земельно частку (пай) в розмірі 4,65 умовні кадастрові гектари та в натурі земельна ділянка не виділялась.

Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області не може бути доказом того, що ОСОБА_2 був членом КСП «Україна» та помилкового не включений до списку членів КСП, які мали право на земельну частку (пай), адже такий проект виготовлений через 4 роки після смерті останнього та суду не надано доказів того, яким чином він був включений до списку громадян власників паїв, розташованих на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області з урахуванням того, що до списку, доданого до Державного акту він не доданий. Крім цього із проекту вбачається, що для його виготовлення додано список власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), однак судом встановлено, що ОСОБА_2 сертифікату не отримував.

Крім цього, дирекція СТОВ «Україна» повідомила, що перебування ОСОБА_2 в членах сільськогосподарського підприємства «Україна» на момент отримання господарством державного акта на право колективної власності на землю підтвердити неможливо, в зв`язку з им, що підтверджуючі цей факт документи протоколи зборів, не збереглись (т.1 а.с.131).

Для дачі особистих пояснень, представник СТОВ «Україна» в судове засідання не з`явився, тому судом прийнято рішення на підставі наявних у справі доказах.

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 відомості про те, що останній був членом КСП «Україна» станом на 8 травня 1996 року відсутні (т.1 а.с. 180-228).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведений факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало право на земельну частку (пай) площею 4,42 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , який не отримав сертифікат на земельну частку (пай) і не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, за життя не реалізував свого права на земельну частку (пай). В свою чергу суду також не надано доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 та ставила питання про право на земельну частку (пай).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_8 в частині встановлення факту належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) і визнання за ним, у порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , права на земельну частку (пай) необхідно відмовити.

Оскільки судом прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову, то понесені ним витрати по справі відшкодуванню не піддягають.

Керуючись статтями 12, 79, 81, 89, 258, 265, 315 ЦПК України, ст. 1217,1218 ЦК України, статтями 9, 531 ЦК УРСР, п.п. 2,5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Суддя