Ухвала

14вересня 2021 року

м. Київ

справа № 758/2555/21

провадження № 61-14404ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бубенка Віктора Григоровича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 4 748 195, 30 грн, що включає основне зобов`язання у сумі 4 121 485,00 грн, проценти річних у сумі 189 324,80 грн, інфляційні втрати у сумі 210 195,70 грн та пеню у сумі 227 189,80 грн.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, та заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження цього майна, а саме: 1/3 комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :74:103:0003, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :74:103:0002, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Чернігівська обл., Козелецький район., Сираївська сільська рада, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; квартиру загальною площею 60,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; вантажний автомобіль «FORD TRANSIT», фургон-рефрижератор, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; вантажний автомобіль «MERCEDES?BENZ», фургон малотонажний-b, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; легковий автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», універсал - b, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме на: 1/3 комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :74:103:0003; земельну ділянку, кадастровий номер :74:103:0002, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Сираївська сільська рада; квартиру загальною площею 60,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, позивач обґрунтовано навів припущення, що відчуження відповідачем майна, яке йому належить, виключить можливість у майбутньому виконати рішення суду.

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бубенка В. Г.на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бубенок В. Г., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не надали оцінку тій обставині, що подана заява не містить предмету позову та обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судами встановлено, що предметом позову у справі № 758/2555/21 є стягнення заборгованості за договором позики від 01 серпня 2019 року.

Встановивши, що між сторонами виник реальний спір щодо невиконання договору позики, а розмір суми, яку заявник просить стягнути складає 4 748 195,30 грн, тому у разі задоволення позовних вимог забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача унеможливить відчуження вказаного майна третім особам та забезпечить ефективне виконання судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що вжиття заходів забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бубенка В. Г. на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бубенка Віктора Григоровича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян