Постанова

Іменем України

09 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 528/1285/17

провадження № 61-4542св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 від імені та за дорученням якої діє ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Гребінська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року в складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Бутенко С. Б., Обідіної О. І., у справі за заявою ОСОБА_1 від імені та за дорученням якої діє ОСОБА_2 , про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 від імені та за дорученням якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Просила суд скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року у справі № 528/1285/17, а провадження у справі закрити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 , призначено судове засідання.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху. Надано п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків, який обчислюється з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Разом з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 посилалася на норми статті 8 Закону України «Про судовий збір», як на підставу її звільнення від сплати судового збору, обґрунтовуючи тим, що судовий збір перевищує 5 % розміру її річного доходу, оскільки у 2020 році вона вже сплачувала судовий збір у інших справах, що в сумі становить більше 5 % її річного доходу.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України та не надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або доказів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року - визнано неподаною та повернуто апелянту, оскільки недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 420,40 грн. Зазначена сума не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, тому немає підстав підстави для задоволення її клопотання про звільнення від сплати судового збору. Доказів протилежного заявником не надано. Посилання заявника на те, що у 2020 році вона вже сплачувала судовий збір у інших справах, що в сумі становить більше 5 % її річного доходу - суд не прийняв до уваги, та зазначив, що це не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, оскільки при вирішенні питання про наявність підстав для звільнення особи від сплати судового збору оцінці підлягає саме розмір доходу платника за попередній календарний рік, яким є 2019 рік, а не сума понесених нею витрат при зверненні до суду протягом року.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У березні 2021 року ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду направила касаційну скарга, в якій просила скасувати ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права (зокрема статті 64 Конституції України, статей 8, 9 Закону України «Про судовий збір», статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії») та порушення судом норм процесуального права.

Також заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не забезпечив реалізацію принципу верховенства права, не дослідив та не оцінив надані заявником довідки про отримані доходи, суд не зазначив, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного стану. Зазначає, що відсутні норми права, які передбачають сплачувати в рахунок Держави по 5 % судового збору від мінімальної пенсії за попередній рік при кожному новому зверненні за судовим захистом з позовом, скаргою, тощо.

Суд не врахував, що судовий збір за подачу апеляційної та касаційної скарги не справляється, якщо предметом оскарження є визначення розміру судових витрат, що не є самостійними позовними вимогами та не входить до ціни позову, тому не підлягає оплаті окремо при зверненні до суду.

Норми права щодо судового збору не мають накладати надмірний тягар на сторін, коли їхні позови проти держави є виправданими.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року у даній справі.

Витребувати із Гребінківського районного суду Полтавської області дану цивільну справу.

Справа надійшла до Верховного Суду у червні 2021 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Гребінківської міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 як третю особу.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року залишено без змін.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 від імені та за дорученням якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. У заяві просила суд скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року № 528/1285/17, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження за заявою, призначено судове засідання.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху. Надано заявниці п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків, який обчислюється з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Разом з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 посилалася на норми статті 8 Закону України «Про судовий збір», як на підставу її звільнення від сплати судового збору, обґрунтовуючи тим, що судовий збір перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України та не надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або доказів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року - визнано неподаною та повернуто апелянту, оскільки недоліки апеляційної скарги не усунуто.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 420,40 грн. Зазначена сума не перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, тому немає підстав для задоволення її клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Цивільним процесуальним законодавством України визначено вимоги до форми і змісту заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Так, відповідно до частини першої статті 426 ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 426 ЦПК України до заяви додаються документ про сплату судового збору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору з посиланням на те, що судовий збір перевищує 5 % розміру її річного доходу. На підтвердження зазначених обставин заявник надавала: дублікати квитанцій від 04 грудня 2020 року № 0.0..1 на суму 420,40 грн, від 11 грудня 2020 року № 0.0..1 на суму 957,69 грн, від 21 липня 2020 року № 0.0..0 на суму 957,69 грн; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1 про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 кварталу 2019 року по 03 квартал 2019 року; лист з АТ КБ «ПриватБанк» щодо накладення арешту на кошти заявника з 13 листопада 2019 року; довідка Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області видана ОСОБА_2 щодо призначення житлової субсидії на період з 01 лютого 2019 року по 31 березня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 30 березня 2020 року та з 16 жовтня 2020 року по 15 квітня 2021 року; виписки з банку за 2019-2020 роки щодо нарахованої їй пенсії, з яких вбачається, що за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року Пенсійним фондом перераховано на пенсійну картку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приват-Банк» 22 530,82 грн.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову.

Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Згідно із частиною першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. враховуючи майновий стан сторони, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється, зокрема за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону № 3674-VI.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначені ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг юридичною, фізичною-особою підприємцем та фізичною особами на ухвалу суду.

Положення зазначеної норми застосовуються при поданні апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 915/955/15).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Разом із тим, Верховний Суд зауважує, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

За нормами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлено у розмірі 2 102,00 грн.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 420,40 грн (2 102 грн х 0,2).

Оскільки зазначена сума не перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заявниця оскаржує судові рішення за її заявою за нововиявленими обставинами у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію земельної ділянки, що не стосується захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, чи відшкодування шкоди здоров`ю позивача.

При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Разом із тим, необхідність сплати судових витрат не може визнаватися обмеженням права доступу до суду, оскільки, за змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу. Так, згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Виходячи з вищезазначеного, суд апеляційний суд, обґрунтовано відмовив заявнику у звільненні від сплати судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки, ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної скарги не перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, а інших документів на підтвердження того, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5 % розміру річного доходу заявника не надано.

Враховуючи те, що заявником у встановлений строк недоліки апеляційної скарги не усунуто, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви.

Доводи касаційної скарги про те, що у 2020 році ОСОБА_1 вже сплачувала судовий збір у інших справах, що в сумі становить більше 5 % її річного доходу, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, оскільки відповідно до вимог вказаних вище положень закону, при вирішенні питання про наявність підстав для звільнення особи від сплати судового збору оцінці підлягає саме розмір доходу платника за попередній календарний рік, яким є 2019 рік, а не сума понесених нею витрат при зверненні до суду протягом року.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційному суду надано докази, які підтверджують майновий стан заявника, що унеможливлює сплати нею судового збору не заслуговують на увагу, оскільки відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору з цього питання, в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд навів відповідні мотиви.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що такі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені заявником доводи не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, тому не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Крім того, Верховний суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук