Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1233/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 49 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №275/1233/19 за позовом керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державного агентства рибного господарства України про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, за апеляційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лівочки Л.І. в смт Брусилові,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області звернувся до суду з даним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області шкоду заподіяну незаконним виловом риби в сумі 42 041,00 грн до спеціального фонду бюджету Брусилівської селищної ради Житомирської області.

В обґрунтування позову зазначив, що 20 червня 2019 року провідним державним інспектором Житомирського природоохоронного патруля Рибчинським К.Г. складено відносно відповідачів протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.85 КУпАП. Вказує, що постановами Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 85 КУпАП та застосовано до них адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень з конфіскацією знарядь лову, які зберігаються на складі Управління Державного агентства рибного господарства в Житомирській області. Стверджує, що вказані постанови набрали чинності 30.07.2019 року.

Зазначає, що підставою для притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності стало те, що 20 червня 2019 року о 04 годині 30 хвилин на річці Здвиж, водосховище «Карабачин» в селі Карабачин Брусилівського району Житомирської області, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 ловили рибу сітками, які не передбачені у режимі рибогосподарської експлуатації і є забороненими для використання у даному місці, і в даний час та зловили: 36 екземплярів судака, 63 екземпляри коропа, 1 екземпляр лина, 5 екземплярів плоскирки, 1 екземпляр окуня, 12 екземплярів щуки, 1 екземпляр карася сріблястого, а всього зловили риби загальною вагою 127,980 кг, чим порушили вимоги п. 3.15 абз. 1 Правил любительського та мисливського рибальства. Стверджує, що обчислена шкода рибним ресурсам згідно постанови КМУ від 21.11.2011 №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» становить 42 041,00 грн.

Зазначає, що підставою представництва прокуратурою інтересів держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області у даній справі є порушення інтересів держави, нездійснення захисту інтересів держави та самоусунення від виконання своїх повноважень суб`єктом владних повноважень. Стверджує, що з метою підтвердження наявності підстав для представництва Коростишівською місцевою прокуратурою до Управління Державного агентства рибного господарства в Житомирській області 05.07.2019 направлено лист щодо надання інформації про розмір спричинених збитків та вжиті заходи до їх відшкодування. Згідно відповіді Управління Державного агентства рибного господарства в Житомирській області від 16.07.2019 вказано, зокрема, розмір спричинених збитків, однак не вказано про вжиті заходи до відшкодування спричинених збитків.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2021 року у задоволені позову керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області Державного агентства рибного господарства України про стягнення шкоди заподіяної незаконним виловом риби відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Житомирська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що з метою підтвердження наявності підстав для представництва Коростишівською місцевою прокуратурою до Управління Державного агентства рибного господарства в Житомирській області 05.07.2019 направлено лист щодо надання інформації про розмір спричинених збитків та вжиті заходи до їх відшкодування. Зазначає, що згідно відповіді Управління Державного агентства рибного господарства в Житомирській області від 16.07.2019 вказано, зокрема, розмір спричинених збитків. Стверджує, що факт незаконного вилову риби, спричинення збитків та в цілому використання водосховища «Карабачинське» набуло значного суспільного резонансу не лише в межах Брусилівського району, що було зокрема предметом громадських слухань, які відбулися 02.08.2019 за зверненням членів громади на підставі розпорядження голови Брусилівської селищної ради. Вказує, що інформація про незаконний вилов риби була також оприлюднена на офіційному сайті Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ст. 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Однак, при цьому, реалізація і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування є не правом, а законодавчим обов`язком відповідних рад. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що оскільки незаконний вилов риби та порушення природоохоронного законодавства мали місце на території Брусилівської селищної ради, а відповідна шкода має бути стягнута на її рахунок, остання визначена належним позивачем у справі, а прокурором у відповідності до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» обґрунтовано підстави представництва інтересів держави в особі вказаного органу місцевого самоврядування. Зазначає, що судом першої інстанції не спростовано той факт, що Брусилівською селищною радою не вживалися жодні заходи по відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про бездіяльність вказаного органу місцевого самоврядування. Вважає, що якщо у разі відсутності підстав для представництва прокуратурою інтересів Брусилівської селищної ради, суд першої інстанції не повинен був відмовляти у позові, а зобов`язаний був залишити позов без розгляду. Враховуючи викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Брусилівська селищна рада Житомирської області, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є компетентним органом на здійснення відповідних повноважень на звернення з позовом до суду про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що жодних правових підстав для звернення керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області з позовними вимогами до суду в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області судом не встановлено, так як в Україні законодавчо визначений виконавчий орган влади, який має право звернення з позовом до суду про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, яким в даному випадку є Управління державного агентства рибного господарства у Житомирській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до протоколів №002376 та №002377 від 20 червня 2019 року, складеного провідним державним інспектором Житомирського природоохоронного патруля Рибчинським К.Г., встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 червня 2019 року о 04 годині 30 хвилин на річці Здвиж, водосховище "Карабачин" с. Карабачин Брусилівського району Житомирської області, ловили рибу сітками, які не передбачені у режимі рибогосподарської експлуатації, є забороненими для використання у даному місці і в даний час, та зловили: 36 екземплярів судака, 63 екземпляри коропа, 1екземпляр лина, 5 екземплярів плоскирки, 1 екземпляр окуня, 12 екземплярів щуки, 1 екземпляр карася сріблястого, а всього зловили риби загальною вагою 127,980 кг.

Зазначеними діями відповідачів заподіяна матеріальна шкода у розмірі 42 041,00 грн. Своїми діями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порушили вимоги п. 3.14 абз. 1 Правил любительського та спортивного рибальства, ст.63 Закону України «Про тваринний світ».

Постановами Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн (кожен).

Відповідно до розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, здійсненого провідним державним інспектором рибоохоронного патруля Рибчинським К.Г. на підставі такс для обчислення розміру шкоди, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21 листопада 2011 року складає 42 041,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із ч.1 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Якщо держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний їй орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону).

Відповідно до п.2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенства права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на стороні однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31 березня 2005 року у справі «Ф.В. проти Франції», заява №61517/00, п.27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так у справі «Менчинська проти Росії» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, п.35), ЄСПЛ висловив таку позицію, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. Також рішення від 01 квітня 2010 року у справі «Королев проти Росії», заява №5447/03, п.33.

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява №15123/03, п.45).

Тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, якою на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, таким є Закон України «Про прокуратуру».

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Відповідно до п.п.1,2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 ЦПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.4, ч.5 ст.56 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19).

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, доходи місцевих бюджетів та природні ресурси.

Як вбачається з матеріалів справи, що 13 серпня 2019 року Коростишівською місцевою прокуратурою було направлено листи №34-73/444 вих. 19 та №34-73/445 вих. 19 голові Брусилівської селищної ради Житомирської області та начальнику Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області, якими повідомлено останніх, що відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Коростишівською місцевою прокуратурою Житомирської області буде здійснено представництво інтересів держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області та Брусилівської селищної ради Житомирської області. Зокрема, повідомлено, що Коростишівською місцевою прокуратурою підготовлено позов в інтересах держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області та Брусилівської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої незаконним виловом риби в сумі 42041,00 грн.

Листом №04-18/2421 від 22 листопада 2019 року Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області повідомила Коростишівську місцеву прокуратуру про відсутність позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої незаконним виловом риби в сумі 42 041,00 грн.

При зверненні до суду з даним позовом керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, в позовній заяві належним чином обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази на здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів, у зв`язку з бездіяльністю Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

У відповідності до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою попередньо, до звернення до суду, 13 серпня 2019 року (№34-73/444 вих. 19) та (№34-73/445 вих. 19), повідомлено Брусилівську селищну раду Житомирської області та Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області про звернення з позовом до суду.

Отже, прокурором при пред`явлені позову було дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки як суспільний, так і державний інтерес беззаперечно присутній. Протиправний вилов риби та невідшкодування заподіяної цим шкоди такому інтересу не відповідає, а невжиття, уповноважених державою органів здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства, є очевидним.

Проте, судом вказані обставини, вищенаведені норми законну та правові позиції Верховного Суду залишені без належної уваги. Відкривши провадження у справі і, тим самим, визнавши прокурора процесуальною стороною, суд разом з тим, зробив помилковий висновок про відсутність у останнього підстав для представництва інтересів держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області, через що у наслідку ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

При цьому, реалізація повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування є не правом, а законодавчим обов`язком відповідних рад.

Так, відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження, зокрема, щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворення лісів.

Оскільки здійснення незаконного вилову риби мало місце на території Брусилівської селищної ради, тому збитки, завдані внаслідок незаконного вилову риби, у відповідності до ст. 47 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», п.7 ч.3 ст.29 та п.4 ч.1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища селищної ради, на території якої вчинено правопорушення.

Зазначені норми вказують, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у відповідному співвідношенні.

Враховуючи те, що незаконний вилов риби та порушення природоохоронного законодавства мали місце на території Брусилівської селищної ради та оскільки відповідна шкода має бути стягнута на її рахунок, остання визначена належним позивачем у справі в інтересах якої Коростишівською місцевою прокуратурою у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтовано подано позов.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Статтею 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками.

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, вбачається, що вина відповідачів у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена постановами Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року у справах №275/747/19 та №275/746/19, що набрали законної сили, а розмір матеріальної шкоди визначений провідним державним інспектором рибоохоронного патруля Рибчинським К.Г. на підставі такс для обчислення розміру шкоди, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21 листопада 2011 року.

Доводи відповідачів проте, що на день вчинення ними адміністративного правопорушення вони виконували роботи по вилову риби за вказівкою керівництва підприємства ТОВ «Донфіш» спростовуються матеріалами справи. Оскільки, як вбачається з журналу обліку вилучених водних біоресурсів №3 ТОВ «Донфіш» ОСОБА_1 мала використовуватися сітка параметром а-70, проте, постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.07.2019 встановлено, що у ОСОБА_2 було виявлено та вилучено 13 сіток розміром L-60 м., h-3 м., f-60 мм. Окрім того, встановлено, що протоколи №002377 та №002376 були складені 20 червня 2019 року о 04 год 30 хв., а відповідно до записів журналу обліку вилучених водних біоресурсів №3 ТОВ «Донфіш» та журналу обліку прийнятих водних біоресурсів №4 ТОВ «Донфіш» вбачається, що ОСОБА_1 20.06.2019 о 08 год. 40 хв було здано улов вагою 128 кг.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом встановлена протиправність дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якими завдано шкоду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди шляхом компенсації останніми вартості виловленої незаконним шляхом риби у розмірі 42 041,00 грн., солідарно, який розраховано у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів №1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів».

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачів солідарно в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, 42 041,00 грн.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн, при подачі апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2 881,50 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Тому відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури належить стягнути по 2 401 грн 25 коп. судових витрат з кожного, понесених позивачем по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1921 00 грн, та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн, а всього у відшкодування витрат по сплаті судового збору - 4 802,50 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державного агентства рибного господарства України про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом риби задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Брусилівської селищної ради Житомирської області в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, 42 041,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури по 2 401 грн 25 коп. судових витрат з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді