Справа № 463/1698/21
Провадження № 2/461/1134/21
УХВАЛА

27.09.2021 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі головуючого судді Стрельбицького В.В., розглядаючи матеріали цивільної справи за позовом цивільної справи №463/1698/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

встановив:

У провадження Галицького районного суду міста Львова в складі головуючого судді Стрельбицького В.В., після задоволення відводу іншому головуючому, надійшли матеріали цивільної справи цивільної справи №463/1698/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Під час вивчення матеріалів справи встановлено, що позивач звертається до суду з приводу відшкодування їй шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

З матеріалів справи також вбачається, що однією з підстав звернення до суду позивач зазначає бездіяльність слідчих прокуратури та МВС, які не вжили належних заходів щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Вінниківської міської ради, Виконкому цієї ради, які підробили її трудову книжку, знищили особову справу, незаконно позбавили позивача отримання належних їй виплат тощо, у період з 2005 року по теперішній час. Також позивач посилається на факти неодноразових скасувань рішень слідчих, незаконне закриття кримінальних проваджень, незаконні відмови визнати позивача потерпілою у кримінальному провадженні.

Позивач визначає підставами позову факт закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, перебування під слідством, незаконні оперативно-розшукові заходи по відношенню до неї та, посилаючись на ці підстави, визначає розмір моральної шкоди.

Крім того, у своїх запереченнях на відзив позивач посилається на неналежний розгляд її заяв органами прокуратури, слідчими, застосування по відношенню до неї тортур з боку представників правоохоронних органів з 2005 року та спричинення внаслідок цього їй моральної шкоди.

Також з даної заяви вбачається, що позивач фактично проводить розрахунок спричиненої їй моральної шкоди посилаючись на положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», який, зокрема, стосується відшкодування шкоди внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Встановлено, що під моїм головуванням в Галицькому районному суді м. Львова розглядалося ряд справ за скаргами ОСОБА_1 (№4-1836/11, №461/14098/13-к, №461/15029/13к тощо) на дії посадових осіб органів прокуратури та досудового розслідування. Серед наведених справ на розгляді перебувала скарга адвоката Оприска М.В. в інтересах ОСОБА_1 стосовно оскарження рішення щодо порушення кримінальної справи відносно останньої.

За результатами розгляду даної справи скаргу захисника в інтересах ОСОБА_1 було задоволено. Зокрема встановлено, що оскільки слідчим постанови про порушення кримінальної справи винесено без дотримання норм КПК України та без наявності достатніх підстав, такі підлягають скасуванню. Таким чином, в процесі розгляду даної справи встановлено факти незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача (порушення кримінальної справи щодо особи) посадовими особами МВС, тобто одного з відповідачів у вищенаведеній цивільній справі. Крім того, встановлено, що у розгляді даної справи приймав участь прокурор, який повністю підтримував зазначені рішення органу досудового розслідування, тобто представник ще одного відповідача у справі. При цьому, доводи прокурора були відхилені судом.

Отже, матеріали позовної заяви та наведене свідчать про те, що позивач, серед іншого, наводить підставою позову бездіяльність (дії) органу досудового розслідування та прокурора та вказує на факти її незаконного кримінального переслідування, яка фактично оцінювалась мною у наведеній справі.

Таким чином, з огляду на заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди, внаслідок бездіяльності слідчих та прокурорів, а також незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та втручання у життя особи, слід перевірити чи спричинена дана шкода та чи є вона наслідком бездіяльності (дій) відповідачів, а також чи пов`язана дана шкода з діями відповідачів щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності, які позивач також вважає незаконними та вказує, що вони також спричинили їй моральну шкоду.

Також матеріали справи свідчать про те, що об`єктивне вирішення даної справи має важливе значення для сторін, зокрема позивач неодноразово наголошує на дану обставину у своїх заявах та клопотаннях, в тому числі у наявній у справі заяві про відвід головуючого. Крім того, на наведене також вказує і розмір заявлених позивачем вимог.

Відповідно до положень ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях, що передують його прийняттю.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У розумінні ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З огляду на основні засади судочинства і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію, Європейський суд з прав людини вказує, що такий визначається на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики.

Відповідно до статей 1, 3 Кодексу суддівської етики, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

Статтею 7 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У пункті 49 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судді у своїй діяльності повинні керуватися принципами професійної поведінки.

Стосовно правил поведінки судді Консультативна рада європейських суддів вважає, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно (пункт 50 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002).

Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися.

Як неодноразово роз`яснював Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Згідно п.5 ч.1 статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 статті 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Отже, наявність наведених обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді та наведені положення ЦПК України зобов`язують головуючого, заявити самовідвід.

При цьому з поданої заяви вбачається, що її подача обумовлена необхідністю забезпечення демонстрації неупередженості (безсторонності) суду за об`єктивними критеріями, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Враховуючи наведене, а також вищенаведені обставини справи, що можуть зумовити виникнення в її учасників сумнівів у безсторонності та неупередженості головуючого, зокрема те, що головуючий вже висловив свою думку щодо обставин які входять до предмету доказування у даній справі під час розгляду справи за скаргою в інтересах позивача, зокрема встановив факт незаконного притягнення посадовими особами відповідача до кримінальної відповідальності позивача, що остання нерозривно пов`язує із заявленим нею предметом позову, суд приходить до висновку про неможливість в даному випадку збереження ознаки безсторонності та неупередженості суду, а відтак з метою уникнення будь-яких можливих сумнівів щодо об`єктивності розгляду справи та ухвалення кінцевого рішення у сторін у справі, подана заява підлягає задоволенню.

Також, задовольняючи дану заяву, суд враховує характер спірних правовідносин та суть позову, у якому позивач також зазначає, що подана до суду заява стосується, серед іншого, відшкодування шкоди завданої діями суду. Наведений факт, в сукупності із змістом наявної у справі заяви про відвід попередньому головуючому, за переконанням суду, зобов`язує вжити максимально можливий спектр заходів спрямованих на демонстрацію неупередженості та безсторонності суду.

Крім цього, ухвалюючи дане рішення, суд враховує необхідність дотримання принципу забезпечення розумних строків розгляду справи. Зокрема, суд виходить з того, що невідкладний розгляд заяви про самовідвід і її подача у день передачі справи головуючому не порушити прав учасників процесу та в повній мірі забезпечить дотримання зазначеного принципу судом.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 260 ЦПК України, -

постановив:

Заяву задовольнити.

Відвести суддю Стрельбицького Віталія Вікторовича від участі у цивільній справі №463/1698/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.