ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4491/21
провадження № 2-с/753/36/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі Римар М.М., з участю представника заявника адвоката Савицької С.Л., стягувача ОСОБА_1 , представника стягувача адвоката Козелецької Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заявуОСОБА_2, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що між заявником та стягувачем був укладений договір про участь в утриманні та вихованні спільних дітей, який виконується заявником з часу його укладення в частині сплати аліментів у повному обсязі. В подальшому заявник дізнався, що стягувач звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, який був виданий судом і є виконавчим документом. Таким чином, на сьогодні мають місце два документи за якими заявник повинен сплачувати аліменти, що є порушенням прав останнього. Враховуючи те, що договір про участь в утриманні та вихованні спільних дітей був укладений сторонами добровільно, про що зокрема свідчить заява стягувача про повернення заяви про видачу судового наказу, розмір аліментів був узгоджений, заявник вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки стягувач змінила свій намір щодо його видачі, про що і написала вище вказану заяву до суду. Разом з тим, про те, що судовий наказ все ж таки був виданий судом, заявник та стягувач дізналися після укладення договору про участь в утриманні та вихованні спільних дітей. Отже, зважаючи саме на добровільність укладення договору сторонами, відсутності бажання стягувача вирішувати спір щодо утримання дітей у судовому порядку на час укладення договору, а також можливість подвійного стягнення за двома документами, заявник просить визнати судовий наказ, як виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Крім того, заявник зазначає, що стягувач наразі діє недобросовісно, оскільки отримуючи аліменти за вище вказаним договором, звернулась до виконавчої служби про стягнення аліментів за судовим наказом.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, з підстав зазначених в останній, просила задовольнити.

06.09.2021 стягувач подала до суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні. Зокрема, судовий наказ був виданий судом раніше ніж укладений договір, а заяву про повернення заяви про видачу судового наказу стягувач подала до суду у зв`язку з тим, що заявник наполягав на укладенні договору із визначеними ним сумами на утримання спільних дітей і оскільки останній час заявник не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, стягувач була вимушена вчинити відповідну дію.

В судовому засіданні представник стягувача підтримала доводи останньої викладені у запереченні та пояснила, що дії стягувача направлені на захист інтересів дітей, оскільки заявник може надавати дітям допомогу у розмірі, що визначений у судовому наказі і після з`ясування такої обставини, стягувач звернулась до заявника з письмовою заявою про розірвання договору і перерахунок усіх сплачених платежів, однак така пропозиція залишена заявником поза увагою.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.03.2021 Дарницьким районним судом м. Києва було постановлено судовий наказ, за заявою стягувача, про стягнення з заявника аліментів на утримання спільних дітей.

12.03.2021 між заявником та стягувачем був укладений договір про участь в утриманні та вихованні спільних дітей, відповідно до якого сторони домовились про розмір аліментних зобов`язань, які виконуються боржником у повному обсязі, що не визнано учасниками процесу.

Відповідно до ст.432 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Враховуючи те, що судовий наказ про стягнення аліментів був виданий раніше за укладення договору, суд вважає, що будь які правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Доводи представника заявника про те, що в день укладення вище вказаного договору стягувач зверталась до суду із заявою, про повернення заяви про видачу судового, що свідчить про безумовну домовленість сторін щодо розміру аліментів, відсутність бажання стягувача вирішувати питання щодо утримання дітей у судовому порядку, не є юридично спроможними підставами для скасування виконавчого документу.

Суд вважає, що для укладення договору про участь в утриманні та вихованні дітей, сторонам необхідно було пересвідчитися в наявності судового рішення за результатом розгляду заяви про повернення заяви про видачу судового наказу. На сьогодні очевидним є те, що договір в частині домовленості щодо аліментних зобов`язань підлягає розірванню, оскільки такі зобов`язання покладені на заявника судом ще до укладення договору, що в свою чергу було запропоновано стягувачем заявнику у письмовому вигляді. Отже, суд вважає, що саме в такий спосіб необхідно діяти заявнику з метою недопущення подвійного стягнення аліментів.

Керуючись 432 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 13.09.2021.

Головуючий: