Справа № 464/4975/21
Провадження № 2/456/1230/2021
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 вересня 2021 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Стрийводоканал» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Сихівського районного суду м Львова 05.07.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КП «Стрийводоканал» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії, в якій останній просить зобов`язати відповідача надати позивачу рахунок на оплату послуг відповідача з пломбування та на платній основі опломбувати лічильник холодної води на належній позивачу на праві власності половині жилого будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сихівського районного суду м Львова від 16.07.2021 справу передано на розгляд за підсудністю до Стрийського районного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Так, ч. 5 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем зазначено місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 30 КПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Позов подано в порядку захисту прав споживача, а саме отримувача послуг водопостачання, а позовні вимоги стосуються лічильника холодної води, який здійснює облік споживання вказаної послуги (щодо його заміни та отримання відповідного рахунку), а не належної на праві власності частини квартири (об`єкту нерухомого майна).

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно в сукупності.

При цьому, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Даний висновок узгоджується з висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 в справі № 910/10647/18.

Таким чином, з урахування наведеної норми закону та позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування правил виключної підсудності оплата послуг з пломбування лічильника та заміна відповідного лічильника, що є предметом даного позову, не може бути підставою для застосування виключної підсудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведене, вважаю, що передача справи до Стрийського міськрайонного суду Львівської області суперечить Розділу 3 Глави 2 ЦПК України та призведе до порушення правил підсудності та в подальшому скасування судового рішення. А тому справу слід повернути до Сихівського районного суду м Львова як помилково передану на розгляд Стрийському міськрайонному суду Львівської області.

Крім цього, вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, передачі справи на розгляд іншого суду.

Як визначено в п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до супровідного листа від 16.07.2021 копія вищевказаної ухвали була надіслана Сихівським районним судом м. Львова на електронну адресу позивача, проте в матеріалах справи відсутнє підтвердження про отримання вказаного відправлення /а.с. 16).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року в справі «C.G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року в справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року в справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні закону, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року в справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11; пункт 93 рішення від 21 жовтня 2013 року в справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09).

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року в справі «Белле проти Франції»).

За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання сторонами по справі копії ухвали суду від 16.07.2021 про передачу справи за підсудністю, суд не може встановити, чи ознайомлені вони з відповідним рішенням суду та відповідно скористались правом на апеляційне оскарження.

Статтею 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. 31, 32, 261, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Стрийводоканал» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії повернути до Сихівського районного суду м. Львова як помилково передану на розгляд Стрийському міськрайонному суду Львівської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гула