КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1588/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АК КБ «ПриватБанк», позивач, банк), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке було правонаступником всіх прав та обовязків Товариства з обмеженою відповідальністю Комепрційний банк «ПриватБанк» (далі - ТОВ КБ «ПриватБанк») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, боржник, позичальник) в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.09.2017 року у розмірі 37 158,71 грн., яка складається із 17 177 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 17 735 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 245 грн. 65 коп. - заборгованість по судовим штрафам.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11.09.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування преміальних карток.

Станом на 20.10.2019 року ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, має прострочену заборгованість і ухиляється від виконання зобов`язань по поверненню кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 17 177 грн. 29 коп. заборгованості та 900 грн. 00 коп. судового збору, а всього 18 077 (вісімнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 29 коп. В решті вимог позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права, просило, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року в частині відмови у стягненні суми скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 , 11.09.2017 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Крім того, в доводах апеляційної скарги вказує на те, що Оболонський районний суд міста Києва не врахував постанов Верховного Суду із аналогічних правовідносин, а саме постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16, постанову Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17, постанову Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16, постанову Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 666/388/16.

Також в апеляційній скарзі вказується на неправильність висновків суду в частині відсутності підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, чим допущено порушення норм цивільного права, а саме: ст. ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.10.2020 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11.09.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування преміальних карток. (а.с. 10-30).

З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 20.10.2019 року вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 37 158 грн. 71 коп., з яких: 17 177 грн. 29 коп. -заборгованість за кредитом, 17 735 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 245 грн. 65 коп. - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 8-9).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд вказав, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі 10 000 грн.

На підтвердження вказаних обставин. позивач надав суду копію анкети-заяви на ім`я ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості станом на 20.10.2019 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, копію банківської ліцензії, копію статуту АТ КБ «Приватбанк»

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків та штрафних санкцій, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви від 11 вересня 2017 року, яка містить підпис позичальника ОСОБА_1 , вбачається, що розмір відсотків за користування кредитом не зазначено. (а.с.10).

В частині погодження умов кредитування в тому числі і відсотків за користування кредитом, позивач у позовній заяві посилається на п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

В п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил зазначено: «На боргові зобов`язання за Крежитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів, якщо інше не передбачено п. (а.с. 27). В розділі «Тарифи» Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку вказано, що плата за користування кредитним лімітом в пільговий період - 0,01% річних (а.с. 29).

Проте, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку відповідачем ОСОБА_1 особисто не підписані і не визнаються позичальником.

З врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем в установленому законом порядку не доведено, що відповідач ОСОБА_1 погодився саме з наданими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а отже і відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсоткову ставку за користування кредитними коштами та сплату штрафів за невиконання умов договору, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду, 03 липня 2019 року прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. отже, для того, щоб Умови та Правила банку були застосовані, необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

Суд першої інстанції у рішенні суду обґрунтовано послався на вказану правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги на те, що Оболонський районний суд міста Києва не взяв до уваги, що ОСОБА_1 11.09.2017 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок були перевірені судом першої інстанції і суд встановив ці обставини. Проте, надаючи оцінку іншим доказам, в тому числі Умовам і Правилам надання банківських послуг у ПриватБанку, вірно вказав, що вони безпосередньо позичальником не підписані і що АТ КБ «Приватбанк» з ним ці умови не погоджувало

За таких обставин, суд першої інстанції вірно вказав у рішенні суду, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, а отже, позивачем не доведено погодження із відповідачем всіх істотних умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги на неправильність висновків суду в частині відсутності підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, чим допущено порушення норм цивільного права, а саме: ст. ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» підлягають відхиленню із наступних підстав.

При апеляційному розгляді встановлено, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з наданих позивачем доказів неможливо прийти до висновку, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Безпосередньо, укладений між сторонами кредитний договір від 11.09.2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні процентної ставки за кредитом, ні строку повернення кредиту (користування ним).

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував при вирішенні спору постанови Верховного Суду із аналогічних правовідносин, а саме: постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16, постанову Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17, постанову Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16, постанову Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 666/388/16 підлягають відхиленню, оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі постанови Верховного Суду із аналогічних правовідносин не суперечать правовому висновку Верховного Суду, застосованому судом першої інстанції - постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і не підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції надані банком в додатку до апеляційної скарги нові письмові докази, які в суд першої інстанції не подавались: довідка АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування ОСОБА_1 , довідка АТ КБ «Приватбанк» про видані ОСОБА_1 кредитні картки, виписка за кредитним договором із ОСОБА_1 станом на 11.09.2020 року та довідка про умови кредитування за договором SANDN 44092 із ОСОБА_1 від 14/09/2010 року. (а.с. 69-74).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, колегія суддів вказані письмові докази не приймає. Крім того, надана в додатку до апеляційної скарги довідка про умови кредитування за договором SANDN 44092 із ОСОБА_1 від 14/09/2010 року до предмету спору не відноситься.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» необхідно залишити без задоволення а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар