Справа № 276/442/21
Провадження по справі №2/276/746/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Бобра Д.О.

за участю секретаря судового засідання: Свиридок А.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та участі у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що вона з відповідачем 13 липня 2013 року уклали шлюб. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що з часом відносини між нею та відповідачем погіршувалися, що супроводжувалося постійними конфліктами, які негативно впливали на сімейні відносини, з травня 2020 року вони проживають окремо, дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. За період окремого проживання від відповідача та його батьків позивач отримала 20000 гривень на утримання дитини. Вважає, що розмір аліментів у щомісячній твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень на місяць є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також зазначає, що нею повністю виконуються обов`язки як матері у вихованні дитини, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, а тому вважає, що дитина повинна проживати з нею, а відповідачу необхідно встановити періодичні зустрічі з дитиною один раз на протязі трьох тижнів, тривалістю дві години у присутності матері дитини.

Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13 липня 2013 року виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Володарсько Волинського району Житомирської області, актовий запис №27; визначити місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ; визначити наступну періодичність зустрічі відповідача з дитиною: один раз на протязі трьох тижнів, тривалістю дві години у присутності матері дитини; призначити для відповідача виплату коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі, а саме 5000 гривень щомісячно та відшкодувати судові витрати понесені позивачем.

Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 14.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю він не заперечує, а проти стягнення аліментів на утримання дитини у вигляді твердої грошової суми в розмірі 5000 гривень заперечує частково, оскільки його розмір заробітної плати за місяць становить 5500 гривень, а тому він не в змозі сплачувати такий розмір аліментів, вважає, що судові витрати потрібно розділити між сторонами порівну, а в частині позовних вимог щодо періодичності зустрічей його з сином заперечує, так як це негативно вплине на виховання дитини, а також позивачем не надано доказів, які надають право обмежити батька у вихованні дитини.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що заперечення у відзиві не є такими, що можуть бути прийняті до уваги, оскільки на його думку відповідачем пропущено строк подання відзиву, не надано доказів про середній розмір заробітної плати, оскільки обчислення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, а також відповідачем не надано інформації про реальні витрати відповідача. Щодо періодичності зустрічей представник позивача вважає, що відповідачем не наведено аргументів, які свідчать про те, що дитина повинна мати зустрічей більше ніж періодичність, яка зазначена в прохальній частині позовної заяви та не деталізована необхідність збільшення зустрічей з дитиною. Також зазначив, що розподіл судових витрат між сторонами суперечить ст.141 ЦПК України, де передбачено чіткі законодавчі вимоги розподілу судових витрат в цивільному процесі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити у повному обсязі. Представник позивача також зазначив, що відповідач не обґрунтував необхідність більш частих зустрічей із дитиною, зокрема, пов`язаних з його роботою, на засідання органу опіки і піклування не з`явився, а тому просив задоволити вимогу про участь батька у вихованні його неповнолітньої дитини.

Позивач в судовому засіданні також зазначила, що після закриття підготовчого засідання вона разом з дитиною відвідувала психолога та з її слів дитина після спілкування з батьком та його родичами дещо змінюється, оскільки можливо вони налаштовують дитину проти матері, однак надати висновків психолога вона не може. Вказала, що батько з травня 2020 року близько 6 разів бачився з сином, переважно у місті Києві, будучи там у справах, один чи два рази дитину вона відпускала до смт. Іршанськ, де проживає відповідач та його батьки. На запитання суду повідомила, що випадків влаштування відповідачем конфліктів чи скандалів під час відвідування сина або вчинення ним дій, пов`язаних з відривом сина від занять з метою реалізації свого права на зустріч із сином, не було. Щодо підтвердження наявності доходів у відповідача для сплати аліментів у розмірі 5 тис. грн. на місяць, зокрема, щодо володіння або придбання нерухомого майна, транспортних засобів, доказів не має, зазначила, що відповідач працює водієм вантажного автомобіля та на її думку отримує біля тисячі гривень в день.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупередженийта своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд при вирішенні даного спору приймає до уваги відзив відповідача та додані до нього документи, оскільки вважає, що відповідачем не пропущено строк подання відзиву, так як він був присутній в підготовчому судовому засіданні 20.05.2021 року, заперечував щодо частини позовних вимог, висловив бажання письмово обґрунтувати свої заперечення та судом йому надано додатковий строк для подачі відзиву. А тому, керуючись визначеними ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства та враховуючи, що відзив завчасно до судового розгляду було направлено позивачу, формальний пропуск строку на подання відзиву на позов не призвів до затягування розгляду справи, не перешкоджає реалізації процесуальних прав іншим учасниками судового процесу, а його прийняття сприятиме всебічному, повному, об`єктивному вирішенню спору, дійшов висновку про можливість поновлення строку на подання відзиву та прийняття його до розгляду.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 13 липня 2013 року виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Володарсько Волинського району Житомирської області, актовий запис №27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через постійні конфлікти, сторони проживають окремо. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, матеріальне становище позивача та її сина є недостатнім для їх належного проживання.

Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Таким чином, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, в позовній заяві просить не застосовувати заходи примирення, відповідач не заперечує в задоволенні позову в цій частині, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_5 від шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки Школи І-ІІІ ступенів №37 м.Києва Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №322 від 02.11.2020 року ОСОБА_4 навчається в 1 класі школи І-ІІІ ступенів №37 м.Києва.

Із висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-11705 від 10.08.2021 слідує, що Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Аналізуючи позов в частині визначення місця проживання дитини, та те, що відповідач позов в цій частині визнав, враховуючи інтереси дитини, а також те, що позивачем створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Із висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-11705 від 10.08.2021 слідує, що Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне встановити батькові - ОСОБА_3 способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною кожної третьої суботи місяця з 10:00 до 12:00 у присутності матері дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні дитини, суд враховує, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що відповідач бажає брати участь у вихованні рідного сина і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, а тому беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, ту обставину, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, висновок служи у справах дітей та сім`ї, відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні частини позову щодо визначення періодичності зустрічі відповідача з дитиною, оскільки необхідність задоволення вказаної позовної вимоги не доведено позивачем та його представником, а також не надано жодних доказів (медичних висновків, довідок про навчання та відвідування гуртків, їх розклад, доказів негативного впливу батька на сина тощо) на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві щодо необхідності встановлення батьку графіку спілкування саме 2 години на місяць у присутності матері.

Суд при прийнятті рішення враховує надані позивачем пояснення в судовому засіданні, про те, що відповідач при спілкуванні з дитиною не вчиняв протиправних дій та не порушував звичного графіку життя дитини, доказів протилежного суду не надано, як і не надано медичних висновків, про те що відповідач має негативний вплив на свого сина. При цьому в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що вона з лютого 2019 року працює у місті Києві перукарем, що також підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6 від 30.10.2020, та до припинення стосунків з відповідачем у травні 2020 року вона їздила на роботу у місто Київ на 2-3 дні, а її син в цей час проживав з відповідачем та його батьками, які живуть на одному поверсі, що свідчить про належне виконання батьком своїх обов`язків.

Інститут встановлення порядку участі одного з батьків у вихованні дитини покликаний передусім на захист порушеного права одного з батьків від дій іншого, а також захист інтересів дитини та зобов`язує суд прийняти таке рішення у випадку доведеності порушення прав та інтересів таких осіб. У той же час встановлення порядку участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, обмеження прав одного з батьків на спілкування з дитиною з метою «дисциплінування» відповідача, як зазначено представником позивача у судовому засіданні або упередження можливого порушення прав позивача, суперечить засадам цивільного судочинства та є неприпустимим. Проте, позивач у своїй позовній заяві не навела ні конкретних дій, якими порушуються її права або інтереси дитини з боку відповідача при спілкуванні з неповнолітнім сином, ні доказів, що це підтверджує.

Доводи позивача та його представника про те, що саме відповідач має доводити обставини, які свідчать про те, що дитина повинна мати зустрічей більше ніж періодичність, яка зазначена в прохальній частині позовної заяви, суперечать вимогам ч.3 ст.12, ч.1 ст.13, ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, оскільки позов подано саме ОСОБА_1 матір`ю, з якою проживає дитина, з метою обмеження участі батька у вихованні дитини. Зазначений обов`язок покладається на відповідача лише у разі його звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.08.2021 №100-11705 в частині доцільності встановлення батькові ОСОБА_3 способу участі у вихованні дитини кожну третю субботу місяця з 10 до 12 години у присутності матері дитини, оскільки даний висновок не містить обгрунтувань порушення прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_7 , зокрема аналізу ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Сам по собі факт не з`явлення відповідача на засідання комісії з питань захисту прав дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не свідчить про виключну необхідність встановлення відповідачу графіку спілкування з сином саме 2 години на місяць, без урахування можливості спілкування дити з батьком на свята, у канікулярний період, у дні народження як батька так і сина. Фактично висновок грунтується на основі вимог матері неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_1 про обмеження спілкування батька з дитиною.

Однак, суд вважає, що інтереси матері неповнолітнього ОСОБА_7 не є тотожними інтересам та правам самого неповнолітнього, який, відповідно до вимог ст.ст. 150,153 Сімейного кодексу та ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» має право на піклування батьків, та створення ними умов для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, зокрема створення таких умов і батьком, які створити на протязі рекомендованих органом опіки і піклування 2 годин на місяць є неможливим.

Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дітей визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_8 №4 від 30.10.2020 року ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_8 на підставі трудового договору з 21.02.2019 року по теперішній час на посаді перукаря.

Із довідки про доходи слідує, що загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з травня по жовтень 2020 року становить 7044,90 гривень.

Згідно копії договору оренди квартири від 02.05.2020 року ОСОБА_1 орендує житло за адресою АДРЕСА_1 , за яке сплачує 8000 гривень щомісячно.

В судовому засіданні на запитання суду щодо джерела отримання коштів для оренди квартири при значно меншій зарплаті позивач пояснила, що раніше вона працювала на о,25 ставки, а наразі на повну ставку, а також отримує від клієнтів чайові та додатково підробляє, що приносить їй дохід.

Згідно довідки ТОВ «Дорожньо-будівельне управління «Мегаполіс» №5-з від 19.05.2021 року ОСОБА_3 працює в товаристві експедитором, його дохід за період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року, тобто за 6 місяців становить 31463,95 грн. і вказана довідка є належним доказом, оскільки містить необхідні реквізити та підписи уповноважених осіб, а також в ній зазначено про щомісячний дохід відповідача за 6 місяців, а не про середню заробітну плату, як зазначає представник позивача, та підтверджує заперечення відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 5 тис. грн. на місяць.

В обґрунтуванні позову позивач посилається на необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5000 гривень, оскільки вона сплачує значну суму коштів за оренду квартири. Вказана обставина не є підставою для стягнення збільшеного розміру аліментів, оскільки спір стосується стягнення аліментів на дитину, а не на утримання дружини, місце проживання в м.Києві позивач вибрала самостійно, та це не зобов`язує відповідача сплачувати за житло. Виходячи із довідки про доходи відповідача, він не в змозі сплачувати такий розмір аліментів, оскільки, хоч і маючи постійну роботу, його середній дохід за місяць становить 5244 гривні. Як зазначає позивач в позовній заяві нею за останні місяці окремого проживання з відповідачем було здійснено витрат на дитину в сумі 60180 гривень, а тому виходячи з наданих позивачем матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин, позивач має додаткове джерело фінансування, яке не зазначено в позовній заяві. Крім того, позивачем не доведено наявність у відповідача додаткового доходу або придбання ним дороговартісного майна, що є його процесуальним обов`язком, будь-яких клопотань про витребування таких відомостей позивачем та його представником до суду не подавалось.

Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпеченні інтересів дитини, які полягають, крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок обох батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, інших дітей на його утриманні немає, надав належні та допустимі докази на підтвердження свого матеріального стану, а позивач не надала жодних доказів на підтвердження можливості сплати відповідачем аліментів у розмірі 5000 грн., керуючись принципом доцільності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів в сумі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до повноліття дитини, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дитини, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем.

Разом з тим, позивач з урахуванням вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, не позбавлена можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, в подальшому звернутися з позовом до суду про збільшення розміру аліментів.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі пропорційному задоволених позовних вимог, тобто в сумі 363 гривні 20 копійок.

З відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816 гривень.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.56, 105, 110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та участі у вихованні дитини задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 13 липня 2013 року виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Володарсько Волинського району Житомирської області, актовий запис №27, між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.03.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень та на користь держави судовий збір в сумі 363 (триста шістдесят три) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 13.09.2021.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, місце знаходження м.Київ проспект Голосіївський 42.

Головуючий суддя: Д.О. Бобер