КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/16161/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/13496/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » від 17 вересня 2019 року; зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14 серпня 2019 року за вх. № Б-880 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,3600 га в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області; стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 серпня 2019 року вона звернулась до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської областііз клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,3600 га в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області. До клопотання було додано графічні матеріали розташування земельної ділянки. Стверджувала, що обрана нею земельна ділянка за даними Публічної кадастрової карти України відноситься до земель комунальної власності, не передана будь-яким особам у власність або оренду, вільна від забудови, не зареєстрована, їй не присвоєно кадастровий номер. Вважає, що обрана земельна ділянка є потенціальним об`єктом для приватизації у відповідності до положень п. б ч. 3 ст. 116 ЗК України.

За результатами розгляду її клопотання відповідачем було прийнято рішення № 14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » від 17 вересня 2019 року. Відповідно до витягу з протоколу № 45 засідання постійної депутатської комісії з питань землекористування, розвитку території та торгівлі від 16 вересня 2019 року щодо розгляду її клопотання було встановлено, що земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, що були додані до цього клопотання, перебуває у користуванні інших осіб. Як зазначала позивач, це не відповідає даним Публічної кадастрової карти України.

Листом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області№ 02-28/2601 від 09 жовтня 2019 року було повідомлено, що земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача, накладається на земельні ділянки, які було передано у власність громадянам України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно до рішення Гатненської сільської ради 17 сесії від 21 червня 1994 року.

Вказувала, що згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Київській області № 29-10.0.332-14506/2-19 від 08 листопада 2019 року в місцевому фонді відсутня документація із землеустрою на громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - відсутній запис про реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю цих громадян. На думку позивача, земельна ділянка, зазначена нею у клопотанні до відповідача, не перебуває у приватній власності фізичних осіб, оскільки відсутня технічна документація на неї, а належить до земель комунальної власності, тому відмова відповідача у розробленні проекту землеустрою у зв`язку з перебуванням земельної ділянки у приватній власності інших фізичних осіб - є незаконною та не відповідає дійсності (а.с. 1-8).

У відзиві на позовну заяву сільський голова Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Корицький Б.Б. позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки спірна земельна ділянка вже перебуває у власності громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , тому відповідачем правомірно було відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,3600 га в с. Гатне (а.с. 58-63, 93-95).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 155-162).

Не погодившись з рішенням районного суду, 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 167-173).

На обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що передбачають порядок подання доказів по справі та їх дослідження, оскільки відзив на позовну заяву з доказами було подано відповідачем після закриття підготовчого засідання. Також суд безпідставно прийшов до висновків про належність спірної земельної ділянки до приватної власності громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки державні акти на право приватної власності не дають можливості встановити геопросторове розташування земельних ділянок. Суд безпідставно не прийняв до уваги інформацію та докази позивача, отримані шляхом відповідей на адвокатські запити, за яким було встановлено відсутність технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю вказаним особами, відсутність записів про реєстрацію права власності. Водночас надані відповідачем копії державних актів на землю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 прямо суперечать інформації, отриманій від Архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та ГУ Держгеокадастру у Київській області. Зазначала, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представника - адвокат Страшний О.О. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені телефонограмами та повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Представник відповідача ОСОБА_5 подав письмову заяву в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість в інших справах, проте доказів наявності поважних причин такої неявки до суду не надав (а.с. 181-184).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене і вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовивши в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено неправомірності винесення оскаржуваного рішення, зокрема, не довела, що заявлена позивачкою до отримання земельна ділянка не належить будь-яким особам.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2019 року позивач звернулась до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,3600 га в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області (вх. № Б-880 від 14 серпня 2019 року). До клопотання було додано графічні матеріали розташування земельної ділянки (а.с. 10-13).

За результатами розгляду вказаного клопотання позивача Гатненською сільською радою Фастівського району Київської області було прийнято рішення № 14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » від 17 вересня 2019 року (а.с. 14).

Відповідно до витягу з протоколу № 45 засідання постійної депутатської комісії з питань землекористування, розвитку території та торгівлі від 16 вересня 2019 року щодо розгляду клопотання позивача було встановлено, що земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, що були додані до цього клопотання, перебуває у користуванні інших осіб (а.с. 15).

Листом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області № 02-28/2601 від 09 жовтня 2019 року було повідомлено, що земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача, накладається на земельні ділянки, які було передано у власність громадянам України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до рішення Гатненської сільської ради 17 сесії від 21 червня 1994 року (а.с. 17).

Відповідно до архівних копій рішень Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 21 червня 1994 року було виділено, в тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків і господарських будівель, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки у приватну власність (а.с. 19-22).

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Київській області № 29-10.0.332-14506/2-19 від 08 листопада 2019 року в місцевому фонді документація із землеустрою на громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутня, в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відсутній запис про реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 24).

До відзиву на позовну заяву відповідач надав копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 054131, який було видано ОСОБА_3 23 квітня 1999 року на підставі рішення відповідача 17 сесії 21 скликання від 21 червня 1994 року на земельну ділянку площею 0,1506 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 72-73).

28 жовтня 2000 року Гатненською сільською радою Фастівського району Київської області було видано ОСОБА_2 на підставі рішення відповідача 17 сесії 21 скликання від 21 червня 1994 року державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 079443 на земельну ділянку площею 0,1518 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , якій було присвоєно кадастровий номер :01:054:0172 (а.с. 70-71, 87).

Вказана земельна ділянка на підставі договору дарування земельної ділянки від 26 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л. за реєстровим № 1485 та зареєстрованого у відповідача 24 червня 2010 року за № 1876, була подарована ОСОБА_2 ОСОБА_9 (а.с. 101-102).

Відповідно до ст. 40 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За змістом п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Крім того, у ч. 7 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спору) зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України, відповідно до якої складовою частиною порядку приватизації громадянами земельних ділянок, до прийняття остаточного рішення про надання земельної ділянки у власність, є дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на розробку проекту приватизації земель. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст. 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Так, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » від 17 вересня 2019 року, зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, оскільки земельна ділянка, зазначена нею у клопотанні, не перебуває у приватній власності фізичних осіб, оскільки відсутня технічна документація на неї, а належить до земель комунальної власності.

До клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,3600 га в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської областіпозивач додала графічні матеріали з Публічної кадастрової карти України, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Разом з тим, відповідач, як розпорядник земель с. Гатне, надав до суду копії державних актів на право приватної власності на землю, вказавши, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, накладається на земельні ділянки, що були передані у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Гатненької сільської ради 17 сесії від 21 червня 1994 року (а.с. 20-22).

Факт накладення земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача, та земельних ділянок ОСОБА_2 (новий власник ОСОБА_9 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позивач в суді першої інстанції заперечувала, проте, на спростування вказаного та доказів проведення землевпорядної експертизи з приводу дослідження факту накладення меж земельних ділянок до суду не надала, відповідне клопотання в суді не заявляла.

Таким чином, позивач не довела, що обрана нею земельна ділянка, є вільною, перебуває у комунальній власності та може бути безоплатно приватизована у порядку ст. 118 ЗК України.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки судом встановлено, що рішенням Гатненської сільської ради 17 сесії від 21 червня 1994 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було виділено земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків і господарчих будівель в с. Гатне, у 2009 році ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі рішення отримали державні акти про право власності на земельні ділянки, і вказані докази не спростовані позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » від 17 вересня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містить посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 вересня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова