Провадження № 2/760/1955/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- розірвати укладений з відповідачем шлюб;

- визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею;

- стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини його заробітку(доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно;

- поділити майно подружжя та визнати за нею право приватної власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49, 3 кв. м.

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року вимоги позивачки були роз`єднані в самостійні провадження, в частині розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів передані для реєстрації в Автоматизованій системі документообігу суду.

При зверненні до суду в частині вимог про розподіл майна подружжя посилається в позові на те, що за час шлюбу з відповідачем ними була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, а тому, з урахуванням інтересів дитини, просить відступити від рівності часток у праві спільної сумісної власності, та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири.

Ухвалою від 05 травня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

15 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому остання зазначає, що позивач не надала доказів, які свідчать про її звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, або інші правоохоронні органи.

Стверджує, що відповідач не чинить будь-яких перешкод позивачці в користуванні квартирою.

Крім того, протягом усього часу саме він самостійно утримує дитину, сплачує позивачці кошти на утримання дитини, відвідує з дитиною індивідуальні заняття верхової їзди в Школі Верхової їзди, музичну школу, оплачує медичне страхування, купує дитині одяг, іграшки, їжу, приймає активну участь у її вихованні.

Вважає, що підстави для відступлення від рівності часток взагалі відсутні, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 2/3 частини квартири на користь позивачки.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

/ а. с. 138-146 /

30 червня 2021 року представником позивача до суду було подано відповідь на відзив.

Зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів сплати ним платежів по Договору медичного страхування дитини.

Крім того, з наданих ним довідок неможливо встановити витрати, які несе відповідач на заняття дитини, на які він посилається, а тому ці документи не можуть враховані при вирішення питання часток сторін у праві власності.

В свою чергу надані позивачкою документи підтверджують, що її витрати на дитину значно перевищують витрати відповідача, тому позивачка має право претендувати на більшу частку у спільному майні при його поділі.

/ а. с. 170 - 201 /

12 серпня 2021 року представником відповідача було надано письмові пояснення.

Наголошує на тому, що виплата компенсації для відповідача є надмірним тягарем.

Крім того, вважає, що підстави для відступлення від рівності часток відсутні, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, приведених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто, при застосуванні даної норми закону та визнанні права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що з 14 вересня 2012 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 14 вересня 2012 року Відділом реєстрацій актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року шлюб сторін розірвано.

За період перебування у шлюбі сторонами придбана квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в численних рішеннях, у тому числі від 27 лютого 2019 року в справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18), згідно з якою при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується принцип щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Виходячи з даної норми закону, заперечення відповідача проти позову та невнесення ним коштів на депозитний рахунок суду, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки та визнання за кожною із сторін права власності на Ѕ частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49, 3 кв. м.

Суд при цьому не знаходить підстав для відступу від принципу рівності часток сторін при поділі майна подружжя, виходячи з наступного.

За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, закон презюмує рівність таких часток.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 24 вересня 2020 року справі № 570/685/19 / провадження № 61-4508ск20/, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Окрім цього, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 27 грудня 2019 року справі № 297/2837/17 / провадження № 61-7846св19/ проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

В свою чергу, наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, позивачкою не доведено.

За таких обставин підстави для відступу від рівності часток в праві власності на майно відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду в розмірі 3 159, 40 гр.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 / ІН НОМЕР_2 / право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м., житловою - 15,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 / ІН НОМЕР_3 / право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м., житловою - 15,0 кв.м.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_2 . адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 / 3 159, 40 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва