Провадження № 2/643/1237/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням неодноразових уточнень остаточно просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідач) наступні грошові кошти:

- 38755,33 грн. в якості компенсації витрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- 3665,59 грн. в якості компенсації витрат, понесених позивачем на оплату проведення експертного дослідження та оплати вартості телефонограм учасникам справи з повідомленням щодо експертного дослідження;

- 12000,00 грн. в якості компенсації витрат, понесених позивачем на оренду нерухомого майна для зберігання вказаного вище автомобіля;

- 20000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди, спричиненої позивачу неправомірними діями відповідача.

В судовому засіданні 07.09.2021 позивач на уточнююче запитання суду пояснив, що в позові допущена описка та позивачу належить автомобіль «Lexus GX 460», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль).

В обґрунтування позову зазначено, що 24.05.2020 відбулась ДТП на участю Автомобіля позивача та транспортного засобу «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020 встановлено вину відповідача у виникненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія». ТДВ «Міжнародна страхова компанія» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Проте розмір шкоди, спричиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020 становить 172247,17 грн. Таким чином, після виплати страхового відшкодування позивачу залишились некомпенсованими грошові кошти в розмірі 42247,17 грн.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» після пред`явлення позову додатково виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 42247,17 грн.

Проте після пред`явлення позову було проведено ремонт Автомобіля, в результаті якого понесені витрати в загальному розмірі 211002,50 грн.

Таким чином, розмір шкоди, завданої позивачу у зв`язку із пошкодженням в ДТП Автомобіля, складає 211002,50 грн. Оскільки із вказаної суми позивачу ТДВ «Міжнародна страхова компанія» було відшкодовано 172247,17 грн., залишок невідшкодованої суми складає 38755,33 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

У зв`язку з підготовкою висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020, позивачем понесені витрати в розмірі 2745,79 грн. Крім того, позивачем понесені витрати з оплати вартості телефонограм учасникам справи з повідомленням щодо проведення експертного дослідження в розмірі 919,80 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказані грошові кошти в загальному розмірі 3665,59 грн.

Оскільки Автомобіль позивача не був придатний до використання, позивач був вимушений орендувати нежитлове приміщення для його зберігання. Вартість оренди приміщення протягом 4 місяців складає 12000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Неправомірними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу витрат на ремонт Автомобілю, з приводу неможливості його використання та пошуку засобів пересування, з приводу витрат часу на участь в судових засіданнях тощо. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в 20000,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача 30.07.2021 надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.10.2018 зроблений висновок, згідно якого відшкодування шкоди відповідачем можливо виключно за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім того, зазначив на безпідставності інших позовних вимог.

Представник позивача 06.08.2021 надала відповідь на відзив, в якому наполягала на задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні 07.09.2021 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було достовірно відомо про перебування на розгляді суду даної цивільної справи.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Однією з конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи (ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України). Крім того, розумність строків розгляду справи є складовою права на справедливий суд, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та можливості її розгляду в судовому засіданні 07.09.2021.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Зазначений вище Автомобіль належить на праві власності позивачу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Як вбачається з постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020, винесеної у справі № 953/8428/20, яка набрала законної сили, 24.05.2020 сталась ДТП за участю належного позивачу Автомобілю та автомобіля «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування відповідача. Вказаною постановою суду відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно листа ТДВ «Міжнародна страхова компанія» від 21.08.2020, вказана компанія згідно з полісом АО-4758510 здійснює страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «Міжнародна страхова компанія» визнала зазначену вище подію страховим випадком і визначила страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн.

В подальшому, згідно доводів уточненої позовної заяви та пояснень позивача, ТДВ «Міжнародна страхова компанія» додатково сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 42247,17 грн. Таким чином, страховою компанією позивачу були здійснені страхові виплати в загальному розмірі 172247,17 грн., тобто в розмірі, визначеному у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020.

Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020, який був виконаний Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса та наданий суду позивачем, величина матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП 24.05.2020, становить 172247,17 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем у зв`язку із ремонтом Автомобіля, в розмірі 38755,33 грн., суд керується таким.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц висловлено наступні висновки щодо застосування норм права.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав.

Суд під час розгляду даної цивільної справи також не вбачає підстав для відступлення від вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, на які посилався представник відповідача у відзиві.

В судовому засіданні 07.09.2021 судом було запитано у позивача, який максимальний ліміт відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП.

Позивач пояснив суду, що не володіє цією інформацією.

Крім того, позивачу було роз`яснено право надати суду докази, що підтверджують ліміт відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія», зокрема копію відповідного договору страхування (полісу).

Також позивачу було роз`яснено право заявити клопотання про відкладення розгляду справи для з`ясування вказаних вище обставин.

Крім того, в судовому засіданні 07.09.2021 позивачу були роз`яснені положення ст. 12, 13, 81 ЦПК України.

Також позивачу судом було роз`яснено, що в разі неможливості самостійно надати докази, він не позбавлений права заявити клопотання про витребування доказів судом.

Крім того, в судовому засіданні 07.09.2021 судом було опитано позивача, чи має він заяви та клопотання, в тому числі клопотання про витребування доказів.

Позивач після вказаних вище роз`яснень зазначив, що будь-яких заяв та клопотань не має. Крім того, пояснив, що заперечує проти відкладення розгляду справи та просить її вирішити в судовому засіданні 07.09.2021.

Таким чином, судом було вжито передбачених законодавством України заходів для сприяння позивачу в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, до предмету доказування в даній цивільній справі відноситься в тому числі встановлення ліміту відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія».

Відповідно, до предмету доказування також відноситься встановлення того, чи обмежується ліміт відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія» сумою в розмірі 172247,17 грн., яка була фактично відшкодована позивачу вказаною страховою компанією, тобто встановлення того, чи є грошові кошти в розмірі 172247,17 грн. максимально можливим розміром страхового відшкодування, передбаченим відповідним договором (полісом), оскільки виключно за таких умов вимога про відшкодування решти завданої позивачу шкоди може бути пред`явлена до відповідача.

Виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доведення цієї обставини покладається на позивача.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, будь-яких доказів того, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» виплатило страхове відшкодування в максимально можливому розмірі та ліміт відповідальності страховика вичерпаний, позивачем суду не надано. Клопотання про витребування відповідних доказів позивачем не заявлялось.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених законодавством України підстав для пред`явлення вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 38755,33 грн. саме до відповідача, а не до ТДВ «Міжнародна страхова компанія».

Враховуючи наведене, суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 38755,33 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 12000 грн. в якості компенсації витрат, понесених позивачем на оренду нерухомого майна для зберігання Автомобіля, суд керується таким.

На підтвердження вказаних витрат позивачем надано суду договір оренди № 15 від 01.06.2020, укладений між ФО-П ОСОБА_3 та позивачем, згідно умов якого ФО-П ОСОБА_3 передав позивачу в тимчасове платне користування нерухоме майно у вигляді виробничої площі нежитлових приміщень загальною площею 30 кв.м.

Крім того, суду наданий акт приймання-передачі майна від 01.06.2020 та квитанції про сплату орендної плати в загальному розмірі 12000,00 грн.

Згідно ст. 29 Закону, якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу, додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, законодавством України передбачено відшкодування плати за послуги стоянки, а не плати за нежитлові приміщення виробничого призначення, в яких зберігається Автомобіль.

Крім того, згідно законодавства України обов`язок відшкодування вказаних витрат покладається на страховика.

Як вже зазначалось судом, позивачем не доведено наявність підстав для пред`явлення відповідних вимог до відповідача, а не до страховика, оскільки не доведено, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно державних будівельних норм ДБН В.2.3-15-2007 "Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів", затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 44 від 07.02.2007, постійне або тимчасове зберігання легкових автомобілів передбачено на автостоянках і в гаражах (додаток Б).

Проте для зберігання Автомобіля позивачем орендовано не гаражне приміщення, а приміщення виробничого призначення, тобто приміщення, яке не призначене для зберігання транспортних засобів.

Також суд звертає увагу, що площа зазначеного приміщення складає 30 кв.м., що вочевидь перевищує площу приміщення, необхідного для зберігання одного легкового автомобіля.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат останнього з оренди виробничої площі нежитлових приміщень загальною площею 30 кв.м.

Доводи позивача відносно того, що він зміг знайти тільки таке приміщення для зберігання Автомобіля, суд відхиляє, оскільки зазначені доводи не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача по сплаті орендної плати за виробничі приміщення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд керується таким.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Суд вважає доведеним, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього як потерпілого у ДТП, а також у зв`язку із пошкодженням належного йому Автомобіля.

При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, та визначає розмір спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди - в розмірі 5000,00 грн.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 3665,59 грн. в якості компенсації витрат, понесених позивачем на оплату проведення експертного дослідження та оплати вартості телефонограм учасникам справи з повідомленням щодо експертного дослідження, суд керується таким.

Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020 (далі Висновок) позивачем було надано суду в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 42247,17 грн., які були різницею між сумою страхового відшкодування та величиною матеріального збитку, визначеного згідно вказаного Висновку.

В подальшому, після додаткової виплати страховиком ТДВ «Міжнародна страхова компанія» страхового відшкодування в розмірі 42247,17 грн., позивач в заяві про збільшення позовних вимог (вх. від 07.12.2020) зазначив, що у зв`язку з наведеними вище обставинами позовні вимоги в частині стягнення 42247,17 грн. як розміру спричиненої матеріальної шкоди підлягають зменшенню. В цій же заяві позивачем було зазначено, що у зв`язку із ремонтом Автомобілю ним було понесено витрати на загальну суму 211002,50 грн.

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що шкоду в розмірі, визначеному висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020, позивачу в повному обсязі відшкодовано ТДВ «Міжнародна страхова компанія».

Відповідно, в обґрунтування остаточної редакції позовних вимог про відшкодування шкоди, безпосередньо завданої пошкодженням Автомобіля, позивач посилався не на вказаний вище Висновок, а на інші докази, а саме на докази, що підтверджують оплату ним вартості ремонту Автомобілю.

Враховуючи наведене вище, а також ту обставину, що судом відмовлено в позовних вимогах про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням Автомобіля, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із оплатою проведення експертного дослідження та оплатою вартості телефонограм учасникам справи з повідомленням щодо експертного дослідження.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд керується наступним

Позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги № 145 від 27.05.2020, укладеною між позивачем та керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Литвиненко, Залеська і партнери», та квитанцією № 0.0..1. від 09.09.2020 про перерахування оплати за вказаним договором в розмірі 10000,00 грн.

Позивачем пред`явлено позовні вимоги в загальному розмірі 70988,92 грн., судом задоволено позовні вимоги в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 59,22 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 704,34, грн., всього 763,56 грн.

Оцінюючи інші доводи і аргументи сторін та їх представників, висловлені в заявах по суті справи, а також в ході судового засідання, а також оцінюючи інші надані сторонами докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відмови в іншій частині позову, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам сторін, а також іншим наданим ним доказам.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти загальному в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 763,56 грн. (сімсот шістдесят три гривні п`ятдесят шість копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.09.2021.

Суддя Д.А. Крівцов