ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6997/21

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1311/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2021 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного судового рішення 16.07.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача. В обгрунтування позову посилалась, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг, що надає ПАТ «Облтеплокомуненерго», та на відносини яких поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів».

17.05.2021 відповідачем було незаконно припинено надання послуг з централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до квартири позивачки.

Таким чином, позивачка, як споживач та сторона споживчого договору про надання послуг, виконання якого незаконно припинено відповідачем в односторонньому порядку, має право на відшкодування моральної шкоди, яку позивачка обґрунтовує тим, що дії відповідача змушують її докладати зусиль, підігрівати воду на газовій плиті, що створює великі незручності в побуті та змушує змінювати організацію свого життя. Додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з незаконним припиненням постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, повторність вчинених протиправних дій відповідачем, моральну шкоду оцінює у 10 000 грн.

У позові ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії АТ «Облтеплокомуенерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води позивачці за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача відновити надання послуги з постачання гарячої води за вказаною адресою. Стягнути з АТ «Облтеплокомуенерго» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди, та понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.07.2021 позов ОСОБА_1 до АТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ «Облтеплокомуненерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано АТ «Облтеплокомуненерго» відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 3500 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, та на користь держави судовий збір в сумі 1362 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що припинення надання позивачу послуги з постачання гарячої води було здійснено відповідачем з підстав, не передбачених ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ЦК України, на підставі чого право на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води відповідачем було порушене, та, відповідно до положень ст. 16 ЦК України, підлягає відновленню. З врахування встановлених обставин справи місцевим судом встановлено, що позивач, як споживач та сторона споживчого договору про надання послуг, виконання якого незаконно припинено відповідачем в односторонньому порядку, має право на відшкодування моральної шкоди, яку з врахуванням встановлених порушень прав позивача, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, та враховуючи вимушені зміни в організації життя позивача, їх тривалість, додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з незаконним припиненням постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, повторність вчинених протиправних дій відповідачем, судом стягнуто частково моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ «Облтеплокомуненерго» Волошина О.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.07.2021, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необгрунтованим, неповно з`ясовано та не доведено обставини справи, що мають значення, судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що фактично суд ототожнив поняття припинення гарячого водопостачання і перерва у гарячому водопостачанні, які є різними. Товариство вказувало, що перерва у гарячому водопостачанні планується до початку опалювального сезону, вина товариства у запровадженні перерви відсутня. Обставини запровадження перерви є об`єктивними, пов`язаними з необхідністю акумулювання коштів для попередньої оплати за газ з метою початку опалювального сезону. При прийнятті такого рішення товариство перш за все керувалося принципами пропорційності, враховувало інтереси громади, пов`язані із забезпеченням, насамперед, тепла в опалювальний період 2021/2022 р.р. В іншому випадку товариство не зможе зібрати кошти для попередньої оплати за газ до початку опалення.

За доводами скарги, укладаючи договір з відповідачем, позивачка була обізнана про ймовірність ненадання послуг та звільнення її від сплати за послуги на період їх ненадання. Відповідач не нараховував і не вимагав оплати послуг, які не надавав.

При визначенні моральної шкоди суд першої інстанції обмежився загальними фразами, разом з тим позивач не навів обставин, що призводять до значних втрат та обмежень, що тягнуть за собою вимушені зміни в житті, тобто такі, за яких особа не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та свої плани на майбутнє. Крім того, відсутній зв`язок відшкодування моральної шкоди з необхідністю підігрівання води для миття лап собаки після вигулу щонайменше тричі на день, оскільки тварина за законодавством не являється членом сім`ї чи близьким родичем, відомості щодо наявності тварин позивачем не надавались, зміни в діючий договір не вносились, витяг з ветеринарного паспорту не дає можливості встановити, що позивач має собаку.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Прокоф`єв Б.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.07.2021 без змін. В обгрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником квартири, та на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 (далі - Договір) є споживачем вказаних послуг, які надаються АТ «ОТКЕ» (а.с. 9, 10, 12-15).

Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором.

Плата за надані послуги за наявності засобів обліку щомісяця справляється за їх показаннями, що знімаються споживачами та зазначаються в платіжному документі, наданому виконавцем, або надаються виконавцю будь-яким іншим способом (за допомогою телефонного зв`язку, електронних сервісів запроваджених виконавцем тощо) (п. 7 Договору).

Згідно з пп. 1 п. 16 Договору споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору.

Підпунктами 1, 18 п. 19 Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору.

Виконавець несе відповідальність, крім іншого, у разі неналежного надання або ненадання послуг, що призвело до заподіяння збитків, завданих майну та/або приміщенню споживача, шкоди, що заподіяна його життю чи здоров`ю, - шляхом відшкодування збитків; за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 1, 3, 4 п. 21 Договору).

За п. 30 Договору сторони звільняються від відповідальності згідно з цим договором у разі настання дії непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору.

З матеріалів справи, зокрема з квитанції за оплату послуг за квітень 2021 року, вбачається, що у позивачки відсутня заборгованість перед відповідачем за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстнції прийшов до висновку, що припинення надання позивачу послуги з постачання гарячої води було здійснено відповідачем з підстав, не передбачених ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та не передбачених ЦК України, на підставі чого право на безперевне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води відповідачем було порушене, та, відповідно до положень ст. 16 ЦК України підлягає відновленню. З врахуванням обставин справи місцевим судом встановлено, що позивач, як споживач та сторона споживчого договору про надання послуг, виконання якого незаконно припинено відповідачем в односторонньому порядку, має право на відшкодування моральної шкоди, яку з врахуванням встановлених порушень прав позивача, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, та враховуючи вимушені зміни в організації життя позивача, їх тривалість, додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з незаконним припиненням постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, повторність вчинених протиправних дій відповідачем, судом стягнуто частково моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог статей 4, 12, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. (ст. 614, 617 ЦК України)

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2).

Положеннями вказаного Закону передбачено наступне.

Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (пп. 1 ч. 1 ст. 7).

В свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (пп. 1,6 ч. 2 ст. 8).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у 2019 році зверталась до суду з позовом до АТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача, та згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.10.2019, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.04.2020, позов задоволено частково. Судами було встановлно порушене право позивачки на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, визнано неправомірними дії АТ «Облтеплокомуненерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води позивачці, зобов`язано відповідача відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 , та стягнуто пеню та витрати понесені позивачкою на оплату правничої допомоги (а.с. 17-19, 20-23).

У справі, яка переглядається встановлено, що право позивача на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води відповідачем було порушене та підлягає відновленню, що дає право на відшкодування моральної шкоди.

Виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 3, 4 п. 21 Договору).

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що суд ототожнив поняття припинення гарячого водопостачання і перерва у гарячому водопостачанні, оскільки в даному випадку товариство вказувало, що перерва у гарячому водопостачанні планується до початку опалювального сезону, вина товариства у запровадженні перерви відсутня.

Частиною 1 ст. 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 вказаного Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;

2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами;

3) ліквідацію наслідків аварії.

Виконавець послуги з постачання гарячої води та з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23).

Виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця (ч. 4 ст. 26).

Також, Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище, доводи заявника про ототожнення судом понять припинення гарячого водопостачання і перерва у гарячому водопостачанні не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наданих стороною відповідача у підтвердження запровадження товариством саме перерви у наданні споживачам гарячого водопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн не знайшли свого підтвердження враховуючи наступне.

Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що 17.05.2021 відповідачем було припинено надання послуг з централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до квартири позивачки, чим порушив цивільно-правовий договір, що призвело до вимушених змін у житті позивачки, вона була змушена внести корективи в повсякденне своє життя та вживати додаткових зусиль для його влаштування, що призвело душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з незаконним припиненням постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, повторність вчинених протиправних дій відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

П. 5 вищевказаної постанови роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та ст.81 ЦПК України.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги про не доведення позивачкою факту порушення її прав, не надання нею належних доказів, не доведеності протиправності та незаконності дій відповідача є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд правильно встановив дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Прокоф`єв Б.І. просить стягнути з АТ «Облтеплокомуненерго» усі судові витрати понесені нею під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Прокоф`євим Б.І. на підставі та відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги № 39/1/21 від 14.06.2021 (а.с. 28). Згідно Додаткової угоди від 30.08.2021 сторони домовились про оплату послуг адвоката за надані послуги в Чернігівському апеляційному суді в розмірі 2000,00 грн (а.с. 85), які були сплачені згідно квитанції № 291249 від 30.08.2021 (а.с. 84).

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги складність даної справи, подачу відзиву на апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 за підписом адвоката Прокоф`єва Б.І., залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 слід стягнути у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (місце знаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, буд. 55-б, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 000 (дві тисячі) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 16.09.2021.

Головуючий Судді :