Справа № 182/5662/20
Провадження № 2/0182/2218/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі та він є батьком її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні роки їхнє подружжя мешкало та працювало у Чеській Республіці, де і народилася дитина. Шлюбні стосунки поступово погіршувалися і в серпні 2020 року позивач разом із сином повернулися в Україну, де вони зареєстровані та постійно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач залишився у Чехії, офіційно працевлаштований там, отримує заробітну плату, аліментних стягнень не має, однак матеріальної допомоги на утримання малолітнього ОСОБА_3 не надає, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини (а.с.1-2).

Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав частково та просив стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісяця, починаючи з березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.117-118). Посилається на те, що його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, має онкологічне захворювання та потребує постійного лікування. ОСОБА_2 допомагає йому матеріально, тому стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі 1/3 частина заробітку становитиме надмірний фінансовий тягар для ОСОБА_2 . Крім того, станом на дату подання позову позивач разом із сином мешкала у Чеській Республіці разом із відповідачем, дитина до березня 2021 року відвідувала дитячий садок. Отже, твердження позивача про те, що малолітній ОСОБА_3 перебуває виключно на утриманні матері з серпня 2020 року, - безпідставні.

Позивач відповідь на відзив не подавала.

Процесуальні дії у справі.

22.10.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву (а.с.26).

Ухвалою від 03.03.2021 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення) (а.с.35).

03.03.2021 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 06.10.2020 року, і до повноліття дитини (а.с.36-37).

11.05.2021 року постановлено ухвалу про відмову представнику ОСОБА_2 у проведенні судового засідання по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд та скасування заочного рішення в режимі відео конференції (а.с.74).

24.05.2021 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання по справі в режимі відео конференції (а.с.91).

Ухвалою від 07.06.2021 року поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк для подання заяви про перегляд та скасування заочного рішення, скасовано заочне рішення від 03.03.2021 року, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачеві строк для подання відзиву (а.с.100-101).

Ухвалою суду від 10.08.2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с.126).

Судом встановлено:

Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно дост.8 Закону України «Про охорону дитинства`від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ст. 179 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Судом встановлено, що з 30.09.2011 року сторони перебувають у шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-6).

Відповідач мешкає та працює за трудовим договором у Чеській Республіці (а.с.7-11).

Малолітній ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою № 1354 від 31.08.2020 року про реєстрацію місця проживання особи Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради та довідкою від 24.09.2020 року квартального комітету № 1 м. Нікополя про склад сім`ї (а.с.6 на зв.,12).

Батько дитини матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивач просить суд стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються.

Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 , всупереч своєму конституційному обов`язку, матеріальної допомоги малолітньому синові у добровільному порядку не надає, з нього підлягають стягненню аліменти примусово.

Разом із тим, статтею 183 СК визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, на законодавчому рівні державою встановлено, що при визначенні способу стягнення аліментів у частці від доходу стягнення аліментів має бути не нижче ніж у розмірі однієї четвертої на одну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши доводи позову та додані до нього докази з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено підстав, які дають суду право відхилитися від встановленої Законом практики щодо визначення розміру аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини заробітку платника аліментів. Факт працевлаштування відповідачем та наявність у нього доходів сам по собі не може бути підставою для утримання з нього 1/3 частини його заробітку для належного забезпечення сина. Суд також враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України закріплений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим права малолітнього ОСОБА_3 порушені не будуть.

З урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини з боку обох батьків, та відсутності інших аліментних зобов`язань у сторін, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частині його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача, суд врахував усі передбачені законодавством обставини, дійшовши висновку, що саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей та, в той же час, не порушить прав ОСОБА_2 .

Суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо стягнення з нього аліментів з березня 2021 року, оскільки згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 06.10.2020 року, то саме з цього дня суд присуджує стягнення аліментів. Доводи відзиву відповідача ОСОБА_2 про те, що він належним чином виконував свої зобов`язання з утримання малолітнього сина до березня 2021 року, тобто, фактично до цієї дати у нього з позивачем не існувало спору щодо утримання сина, суд не бере до уваги, оскільки виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. Разом із тим, докази на підтвердження надання відповідачем матеріальної допомоги синові до березня 2021 року можуть бути враховані на стадії виконання рішення суду при визначенні наявності чи відсутності заборгованості по аліментам.

Суд також зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у зв`язку з невиконанням відповідачем батьківського обов`язку щодо утримання їхньої малолітньої дитинита матеріали справи не містять достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію на спростування зазначеного.

З урахуванням всього вищезазначеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову, тобто з 06.10.2020 року, і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 179-183 СК України, ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, починаючи з 06.10.2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) на користь держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 14.09.2021 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській області 02.03.1998 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: А. Г. Багрова