Справа №557/1831/19
17 червня 2021 року смт.Гоща
Гощанський районний суд Рівненської області у складі:
судді Пацко Д.В.,
секретар судового засідання Довгалець Н.М.,
номер справи 557/1831/19,
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 липня 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Вказує, що за час перебування в шлюбі сторони нажили спільне майно, зокрема: легковий автомобіль марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011, номер шассі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 як за титульним власником 11 лютого 2015 року.
16 квітня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано.
Позивач зазначає, що протягом останніх десяти років перебувала за кордоном на заробітках, однак в лютому 2019 року, повернувшись додому, з`ясувала, що відповідач вказаний транспортний засіб продав без згоди позивача.
Вказує, що транспортний засіб продано за ціною 18 000 грн., що значно менша від ринкової ціни.
Зокрема, згідно розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, встановлено, що ціна вказаного транспортного засобу становить 169 105 грн.
Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.
Представник позивача в заяві на ім`я суду підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1ст.280 ЦПК України.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.
Судом встановлено, що 08 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Світанківською сільською радою Корецького району Рівненської області.
За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя придбаний транспортний засіб марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011, номер шассі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 11 лютого 2015 року, що підтверджується даними договору комісії №6726/19/026743.
Презумпція спільності сумісного майна, придбаного під час шлюбу, дозволяє суду прийти до висновку що даний автомобіль є спільним сумісним майном сторін. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, та Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 372/504/17 (касаційне провадження № 14-325цс18).
Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно відповіді на запит Регіонального сервісного центру (далі РСЦ) МВС в Рівненській області, відповідно до даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС, 30 січня 2019 року здійснено операцію «Перереєстрація ТЗ на нового власника за договором купівлі-продажу №6726/19/026743 від 29 січня 2019 року.
За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
Таким чином предметом розгляду даної справи є питання, чи укладено договір відчуження транспортного засобу відповідачем в інтересах сім`ї та чи використано кошти одержані за договором в інтересах сім`ї.
Судом встановлено, що рішенням Гощанського районного суду від 16 квітня 2019 року, справа № 557/442/19, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом не встановлено та не здобуто доказів, щодо домовленості сторін про поділ майна. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя, сторони не укладали.
Положеннями частини 3 статті 61 СК України, яка кореспондує частині 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Разом з тим, розпорядження спільним майном одним з подружжя може бути здійснено в інтересах сім`ї тільки тоді, коли на момент його вчинення така сім`я існувала, в такому разі її інтереси будуть дотримані та розпорядження майном в інтересах сім`ї буде правомірним.
Як встановлено в судовому засіданні, на час укладення правочину щодо відчуження автомобіля марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011, номер шассі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , подружжя вже не проживали разом однією сім`єю та фактично припинили шлюбні відносини. Не містять і матеріали справи доказів того, що кошти, що були виручені від продажу вказаного автомобіля були використані відповідачем в інтересах сім`ї та увійшли до спільного бюджету.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом ЦК України).
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічну норму містить і стаття 372 ЦК України, відповідно до якої, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
При вирішенні спору суд враховує висновки Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, за пунктом 30 якою у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість ураховується при поділі.
Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, встановлено, що ціна транспортного засобу марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011 станом на 25 листопада 2019 року становить 169 105 грн.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР), яка є складовою правової системи України та ст. 9 Конституції України.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 р. у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна - транспортного засобу марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011, номер шассі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , в сумі 84 552 гривень 50 коп.
На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 10, 11, 76, 77, 80, 81, 141, 209, 259, 263-265, 268, 354, 355, ЦПК України, суд
Позов представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна - транспортного засобу марки Citroen модель Berlingo, рік випуску 2011, номер шассі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , в сумі 84 552 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 75 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК УКраїни, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Д.В. Пацко