Житомирський апеляційний суд
Справа №277/905/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 57 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Лісової Т.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В.

у цивільній справі №277/905/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності розповсюдженої відповідачем інформації, зобов`язання відповідача спростувати розповсюджену ним інформацію, стягнення моральної шкоди та судових витрат, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності розповсюджену відповідачем ОСОБА_2 у другій половині серпня 2020 року напередодні дня незалежності України через інтернет ресурс - соціальну мережу «ФЕЙСБУК» інформацію про фактичні дані, які нібито вже мали місце, а саме - нібито він уклав договір про те, що до 31 грудня 2020 року на сміттєзвалище (розташоване поблизу с.Бараші, між селами Бараші та Неділищами Ємільчинського району Житомирської області ближче до с. Бараші) буде завезено 50 000 (п`ятдесят тисяч) тон сміття зі Львова, Житомира та інших регіонів України, 1250 автомобілів сорокатонників сміття буде завезено, щомісяця 313 машин, щодня більше 10 машин сорокатонників сміття, небезпечних матеріалів, чим ним створена небезпечна ситуація для мешканців сіл Бараші та Неділище, чим створена реальна загроза для їх здоров`я, навколишнього середовища та економічного розвитку даних сіл; просив зобов`язати відповідача на протязі не пізніше 1 (одного) місяця з набуття сили рішенням суду по даній справі спростувати у той же спосіб, що і була поширена ним вищевказана недостовірна інформація, стягнути з відповідача на його користь 100000.00 грн. в якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначав, що він з 23 грудня 2016 року обіймав посаду сільського голови Барашівської сільської ради Ємільчинського району, а відповідач з 15.02.2017 року - затверджений на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, а з 04 березня 2020 року ОСОБА_2 затверджено на посаду першого заступника Барашівського сільського голови. Таким чином він з відповідачем знайомий багато років, під час спільної роботи повністю йому довіряв.

Однак, в другій половині серпня 2020 року напередодні дня незалежності України відповідач, використовуючи інтернет ресурс - соціальну мережу «ФЕЙСБУК» в тому числі серед знайомих, мешканців села Бараші Ємільчинського району Житомирської області і всіх користувачів мережі «ФЕЙСБУК» почав розповсюджувати відносно нього ганебну, неправдиву інформацію, про неіснуючі реальні загрози для мешканців села Бараші Ємільчинського району Житомирської області, про нібито укладений ним договір, якого він не укладав, і саме створення ним загроз мешканцям. Крім іншого він вказує (мова оригіналу): «повідомляю про страшну небезпеку, яка нависла над Барашівською сільською громадою. Сільський голова підписав договір, який ставить під загрозу не тільки життя та здоров`я жителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а й економічний розвиток усієї нашої громади. Згідно цього договору до 31 грудня 2020 року до сміттєзвалища, яке розташоване поблизу с. Бараші, між селами Бараші та Неділищами, поза межами населених пунктів буде завезено 50000 тон сміття зі Львова, Житомира та інших регіонів України, але голова такий договір підписав. 1250 автомобілів сорокатонників сміття буде завезено, щомісяця 313 машин, щодня більше 10 машин сорокатонників сміття, небезпечних матеріалів». Тобто його виступ або поширена ним інформація завідомо неправдива та містить фактичні твердження, а не оціночні судження.

Після вищевказаних дій відповідача до нього почали в усній формі звертатися перелякані, стурбовані мешканці села Бараші з приводу нібито укладеного ним договору. Відповідно він змушений був пояснювати людям, що ніяких договорів він не укладав. Тобто, в результаті таких дій відповідача він змушений був виправдовуватися перед людьми за дії які не вчиняв. Мешканці села Бараші після цього почали ставитись до нього з недовірою, було значно підірвано його авторитет серед мешканців Барашівської громади. Крім того все вищевказане відповідач вчинив напередодні місцевих виборів в Україні.

В результаті вищевказаних дій відповідача та вищевказаних наслідків його дій (що знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вищевказаними діями відповідача, значно погіршився його сон, він не спить ночами, починаючи з другої половини серпня 2020 року по сьогоднішній день, дуже хвилюється, змушений вживати заспокійливі, став знервований, погіршився психологічно-емоційний стан в сім`ї та на роботі.

Нормальний спосіб його життя порушено вищевказаними діями відповідача, він витрачає свій час на виправдування перед мешканцями села Бараші, колегами по роботі, друзями за дії яких ніколи не вчинював, на звернення до адвокатів, суду.

На думку позивача в зв`язку з вищенаведеним та вищевказаними діями відповідача йому нанесена значна моральна шкода і грошова сума, яка могла б її частково компенсувати, складає 100000,00 грн.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , прориває за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд спочатку зазначає, що на диску відеозапису не вказане точне місце розташування сміттєзвалища, а потім в наступному твердженні вказує на таке місце розташування. Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у виклику трьох заявлених свідків, тобто фактично позбавив його можливості захисту.

Зазначає, якщо Інтернет сайт зареєстровано не в Україні та відомості про його власника встановити неможливо, то відповідно до правової позиції Верховного Суду України, суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». В даному випадку відповідачем по справі є ОСОБА_2 , який встановлений, відомий, який зареєстрований в інтернеті-мережі «Фейсбук» створив свій сайт та завдяки цьому розповсюдив відносно нього недостовірну інформацію.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії рішення Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області №1 від 23.12.2016 року визнано повноваження Барашівського сільського голови Варварчука С. В. (а.с. 15).

Рішенням Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області №51 від 15.02.2017 року затверджено ОСОБА_2 на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, а рішенням № 1196 від 04.03.2020 року ОСОБА_2 затверджено на посаду першого заступника Барашівського сільського голови (а.с. 16-17).

Відповідно до довідки Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області №494 від 18.09.2020 року ніяких договорів, що стосуються приймання, сортування, переробки та утилізації сміття на території Барашівської сільської ради, сільським головою не укладалось та не підписувалось. (а.с. 18).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що позивач є її чоловіком. 22.08.2020 року її знайомий повідомив її про те, що ОСОБА_2 розповсюдив в мережі «Фейсбук» інформацію по відношенню до її чоловіка. Переглянувши дане відео її чоловік дуже розхвилювався. Через дві години зателефонували активісти, з якими зустрічався її чоловік, та відповідав на їх запитання, змушений був виправдовуватись, пояснювати, що все те, про що говорилось на відео є неправдою.

Після всіх цих подій в її чоловіка погіршився стан здоров`я, піднявся тиск, порушився сон. Крім того все це негативно вплинуло на неї та на їх дітей.

Вказане відео було видалено тільки тоді коли її чоловік звернувся до суду з позовом.

Також свідок вказала, що це не єдине відео відповідача щодо її чоловіка. До цього стосунки її чоловіка та відповідача були робочими, оскільки вони разом працювали.

Вважає, що крім ОСОБА_2 , ніхто не міг викласти вказану інформацію в мережі, оскільки це не єдине відео, перед виборами відповідач знімав багато відеороликів та викладав їх в мережу.

Позивач на момент звернення до суду перебував на посаді сільського голови Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, тобто, був публічною особою.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог надав суду диск з відеозаписом на якому, невідомий чоловік розповідає про те, що сільський голова підписав договір, згідно якого на територію сміттєзвалища до кінця 2020 року буде вивезено 50000 тон сміття зі Львова, Житомира та інших регіонів України. При цьому на відеозаписі жодного разу не згадувалось прізвище позивача, а також не назване точне місце розташування сміттєзвалища на яке мало би бути привезене сміття.

Також із вказаного відеозапису неможливо встановити, що даний відеозапис розміщений відповідачем саме в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці останнього.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29листопада 2017року у справі №761/6866/16-ц (6-639цс17).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».

Разом із цим положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З аналізу наведених положень закону слід дійти висновку про, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» розмістив відеозапис про те, що позивач уклав договір на вивіз сміття.

Крім того суд обгрунтовано виходив з того, що позивач на момент, коли відбувались події, описані в позовній заяві, був публічною особою (сільським головою Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області), а оспорювана інформація є допустимою критикою публічної особи.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, її спростування, то підстав для стягнення моральної шкоди, яка є похідною вимогою, також немає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 10.09.2021 року.