Справа №477/2316/20
Провадження №2-з/477/66/21
УХВАЛА

10 вересня 2021 року м.Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Саукова А.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Федорової І.В. про забезпечення позовув цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вирішити земельний спір

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просить визнати рішення Воскресенської селищної ради Вітовського району про відмову у вирішенні земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , незаконним. Зобов`язати Воскресенську селищну раду Вітовського району вирішити земельний спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :07:002:0112) та встановлення межових знаків.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі.

08 вересня 2021 року представник позивача адвокат Федорова І.В. звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення державної реєстрації в Держгеокадастрі та в реєстрі речових прав земельної ділянки, кадастровий номер :07:002:0170, площею 0,15 га, що розташованва в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що однією з позовних вимог є зобов`язання відповідача вирішити земельний спір щодо меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а реєстрація в Держгеокадастрі земельної ділянки, що розташованва в АДРЕСА_2 призведе до накладення однієї земельної ділянки на іншу і ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду за даним позовом.

У відповідності до частини 1 статті 153 ЦПК України сторони та інші учасники справи в судове засідання не викликались.

Розглянувши матеріали справи в частині забезпечення позову, заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Такі висновки неодноразово висловлені в Постановах Верховного Суду при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову ( Постанови Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № №183/5864/17-ц, від 08.10.2018 року у справі № 913/257/18).

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності, визнано незаконним та скасоване рішення ХХІ сесії Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 8 кликання від 15 серпня 2018 року № 11 в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території АДРЕСА_2 , кадастровий номер :07:002:0112. Скасована державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі, земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0112. Вказане рішення залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.

Також рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області у цивільній справі №477/3109/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №909442, що виданий на ім`я ОСОБА_2 05 листопада 2007 року, відмовлено в повному обсязі. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2020 року вказане рішення залишено без змін.

Вказані рішення набрали законної сили.

З урахуванням зазначеного, твердження про накладення земельних ділянок, у разі реєстрації в Держгеокадастрі земельної ділянки, що розташованва в АДРЕСА_2 є необґрунтованим припущенням позивача.

Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У своїй позовній заяві позивач просить визнати рішення Воскресенської селищної ради Вітовського району про відмову у вирішенні земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж земельної ділянки, незаконним та просить зобов`язати відповідача вирішити земельний спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :07:002:0112) та встановлення межових знаків, тобто визначити межі земельної ділянки за адресою свого місця проживання.

Отже, як вбачається з позову спір стосується меж земельної ділянки за адресою проживання позивача, відповідачем по справі є Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, однак забезпечення позову стосується обмежень прав та інтересів особи, яка не є відповідачем по справі.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що заявником у своїй заяві не вказані обставини, які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про недоведеність представником позивача необхідності забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149-154, 208, 210 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката Федорової І.В. про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя А.А.Саукова