КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9351/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Краковного Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у складі судді Рибака М.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничий інформаційно-комерційний центр «КРОК», комунальне підприємство «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом знесення незаконної забудови та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною забудовою, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС» (далі- ТОВ «ТМО-СЕРВІС»), треті особи: ТОВ «Виробничий інформаційно-комерційний центр «КРОК», КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» в якому просив зобов`язати ТОВ «ТМО-СЕРВІС» усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самовільної забудови подвір`я нежитловим приміщенням загальною площею 560,71 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ТОВ «ТМО-СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 61 912 грн та моральну шкоду в розмірі 120 000 грн. Вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є співвласником будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. ОСОБА_1 безпосередньо належать нежитлові приміщення, які розташовані в будинку, загальною площею 199,5 кв.м., а також опосередковано, через ТОВ «ВІКЦ «КРОК», бенефеціарним власником якого є ОСОБА_1 , також належать нежитлові приміщення, які розташовані в будинку, загальною площею 442,20 кв.м. Відповідач - TOB «ТМО-СЕРВІС» також є співвласником будинку та має на праві власності нежитлові приміщення в Будинку загальною площею 954,40 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень в Будинку складає 2397,8 кв.м.

Відповідач самовільно здійснив забудову подвір`я площею 560,71 кв.м. Факт незаконної забудови встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 за позовом третьої особи - КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАІІІЯ», а також актом перевірки від 29.05.2019 року, складеного Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, яку було проведено за зверненням позивача.

Незаконна забудова відповідача безпосередньо перешкоджає позивачу, а також іншим співвласникам, користуватися своєю власністю в будинку, а саме: ОСОБА_1 , а також КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» належить частина приміщень підвалу будинку, вхід до якого закрито незаконною забудовою відповідача. Цей факт також підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 та актом обстеження нежилих приміщень від 25.04.2019 року в будинку АДРЕСА_1 .

Також вказав, що більша частина його нежитлових приміщень знаходиться на другому поверсі будинку та вікна цих приміщень виходять саме на дах незаконної забудови, який покрито матеріалами, що у літню спеку випарюють у повітря дуже їдкі речовини, які заважать дихати людям у приміщеннях. Треба постійно тримати вікна щільно закритими, щоб не дихати цим смородом від даху. Приміщення незаконної забудови передані в оренду магазину ФОРА, який в цих приміщення окрім торгових приміщень влаштував кулінарію. Витяжки з кулінарії виходять на дах та забруднюють повітря смородом від процесу готування їжі, що також завдає шкоди людям у приміщеннях позивача. Користування вікнами для отримання свіжого повітря з вулиці практично не можливо. Неможливість дихати свіжим повітрям та постійне відчуття смороду від роботи кулінарії та покрівлі даху завдає моральної шкоди позивачу та працівникам підприємства, в яких він є бенефеціарним власником, що також володіють або користуються приміщеннями в будинку. Це ТОВ «НВКЦ «КРОК» та ТОВ «ЮТА ЛТД», в яких в цілому працюють біля 20 осіб. Працівники цих підприємств постійно скаржаться на задушливе повітря в приміщеннях, в яких вони працюють. А в деякі часи це повітря стає неможливим для нормального дихання від запаху діяльності кулінарії та покрівлі даху. Працівники час від часу скаржаться на погане самопочуття, головний біль, втому, що знижує їх працездатність та безпосередньо впливає на стан здоров`я як самого позивача так і працівників його підприємств. Тому позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Окрім того, незаконна забудова займає частину подвір`я будинку, тобто розташована на земельній ділянці, за яку всі співвласники будинку за законом повинні сплачувати земельний податок відповідно до своєї частки приміщень будинку. ОСОБА_1 в 2016-2018 роках переплатив земельний податок на загальну суму 61 912 грн, хоча фактично частина подвір`я була зайнята незаконною забудовою, від якої відповідач отримував комерційну вигоду у вигляді орендної плати від магазину ФОРА. Позивач звертався до відповідача з листом від 15.11.2019 року з приводу переплати земельного податку, але мотивованої відповіді не отримав.

Частина подвір`я будинку мала б використовуватися співвласниками будинку спільно, у тому числі шляхом розміщення на цій частині місць для паркування автомобілів, тощо. Але в даному випадку відповідач використовує цю частину подвір`я виключно у власних інтересах, порушуючи права інших співвласників.

Для опалення приміщення незаконної забудови відповідач здійснює постачання тепла в це приміщення, завдаючи шкоди іншим співвласникам будинку, так як тепломережа будинку розрахована на меншу площу, ніж є фактична. Отже іншим співвласникам не вистачає тепла взимку. Так, в опалювальний сезон 2018 -2019 років приміщення ОСОБА_1 , в тому числі ТОВ «ВІКЦ «КРОК» не опалювалися взагалі або опалювалися недостатньо. Недостатній температурний режим в офісних приміщеннях, де працюють робітники підприємств позивача, безпосередньо впливає на стан їх здоров`я та працездатності. Позивач та працівники більше хворіють в холодну пору року, що також наносить моральної шкоди позивачу та його працівникам.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Краковний І.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вказано, що судом не в повному обсязі з`ясовано всі обставини у справі, оскільки позивачем надано беззаперечні докази того, що з боку відповідача - ТОВ «ТМО-СЕРВІС» здійснено незаконну забудову на земельній ділянці, яка йому не належить та не відведена для цієї мети, без належним чином затвердженого проекту забудови. Відповідач перекрив доступ до загальнобудинкових мереж всім співвласникам будинку, в тому числі позивачу. Саме з підстав закриття доступу до інженерних мереж між сторонами позивача та відповідача виник початковий спір.

Крім того вказано, що власники, які намагаються в законний спосіб захистити свої права, отримують відмову суду, в той час як відповідач постійно порушує закон, незаконно будує та експлуатує незаконну забудову, має лише самі прибутки та ніяких заборон з боку державних органів, які призвані захищати встановлений законом порядок.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Каляєв В.В. в інтересах ТОВ «ТМО-СЕРВІС» просить законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказано, що доводи апеляційної скарги позивача, щодо порушення його прав користування земельною ділянкою, не підтверджені жодними доказами, більше того позивачем не підтверджено існування у його користуванні земельної ділянки.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Краковного І.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Каляєва В.В. в інтересах ТОВ «ТМО-СЕРВІС», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 233,234 т.2), а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на таке.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, актом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради від 29.05.2019 року, встановлено, що ТОВ "ТМО-СЕРВІС" експлуатує самочинно побудовані та не прийняті в експлуатацію житлові приміщення у нежитловому будинку на АДРЕСА_1 шляхом надання їх в оренду ТОВ "Фора" для здійснення ним підприємницької діяльності (а.с. 12-37 т.1).

Згідно з актом обстеження нежилих приміщень від 25.04.2019 року в будинку АДРЕСА_1 , складеного КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ", представниками ОСОБА_1, "ВІКЦ "КРОК" та представників патрульної служби, станом на 25.04.2019 року із загальної площі 2346,3 кв. м нежитлового будинку на АДРЕСА_1 на балансі КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ" перебувають нежилі приміщення загальною площею 225,3 кв. м (підвал). Решта нежилих приміщень загальною площею 2121,0 кв. м у вказаному будинку, що перебували на балансі КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ", приватизовано іншими організаціями. На момент перевірки вільних нежилих приміщень загальною площею 225,3 кв.м у будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що прибудинкова територія дворового фасаду вказаного приміщення забудована ТОВ "ТМО-Сервіс" без дозволу підприємства - балансоутримувача та без відповідних дозволяючи документів. Прибудовані споруди обмежують доступ представникам КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ" до вільних нежилих підвальних приміщень загальною площею 225,3 кв. м, які перебувають на балансі підприємства (а.с. 38 т.1)

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 04.04.2003 року, укладеного між Благодійним фондом "Допомога" та ОСОБА_1 , останній купив нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 100,70 кв.м (а.с. 125-126 т.1).

Також встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152, яке було ухвалено за результатами розгляду позовної заяви КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ" з присудженням ТОВ "ТМО-Сервіс" усунути перешкоди в користуванні вільними приміщеннями площею 180,9 кв. м в будинку АДРЕСА_1 , що належать КП "КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ", шляхом влаштування запасного входу та аварійного виходу до зазначених приміщень (а.с. 10-11 т.1)

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затверджуваного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно частини 1 пункту 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини 1, 3-5 пункту 24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Положення частини 7 статті 376 ЦК України передбачають можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

В порушення норм ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не виконано його процесуального обов`язку довести порушення своїх прав як власника щодо користування та розпорядження належним йому майном доказами, що відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що докази, надані на підтвердження заявлених позовних вимог не зафіксували жодного порушення прав саме позивача забудовою, щодо якої заявлено вимоги про знесення.

Позивачем не доведено, що наявність спірної прибудови заважає йому як власнику користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Твердження апеляційної скарги про перекриття діями товариства доступу позивача до належних йому підвальних приміщень, в яких знаходяться його інженерні мережі носять голослівний характер. У справі відсутні докази на підтвердження факту перебування на праві власності позивача у підвальному приміщенні будь-якого майна чи необхідність здійснення контролю за інженерною мережею.

До справи не долучено доказів на підтвердження виділення у користування позивача земельної ділянки, а також як факту сплати так і переплати земельного податку, що виключає наявність підстав до стягнення матеріальної шкоди.

Твердження апеляційної скарги про невідповідність висновків суду щодо недоведеності факту порушення прав позивача незаконною реконструкцією забудови протягом кінця 2020 року-початку 2021року, - безпідставні, оскільки відповідно до справи, позов було подано у вересні 2020 року, тобто до подій, на які містяться посилання у апеляційній скарзі, й предметом судового розгляду не були.

Згідно з ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Оскільки, вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є похідною від визнання його прав порушеними, а отже, за недоведеністю первинної вимоги, задоволенню також не підлягає.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норми матеріального і процесуального права, встановлено судом факти і відповідні їм правовідносини, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Краковного Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: