Ухвала

10 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 482/1464/20

провадження № 61-12802ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що протягом 15 років Миколаївська обласна прокуратура здійснювала нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, відкритих за численними заявами позивача, зокрема, за фактами розкрадання майна, невиконання судових рішень, незаконних дій керівника СЗАТ «Хлібороб» та інших порушень вимог закону та його прав. ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів прокуратури, в тому числі Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури та Миколаївської обласної прокуратури, зі скаргами про порушення його прав як потерпілого, оскаржував незаконні процесуальні рішення до суду. Проте, розслідування кримінальних справ не здійснюється, посадові особи органів прокуратури не виконують функції нагляду за додержанням законів під час досудових розслідувань, не вживають дієвих заходів для їх завершення, фальсифікують матеріали проваджень, допускають тяганину та бездіяльність, а також приймають незаконні рішення за його скаргами. Посилаючись на те, що бездіяльністю органів прокуратури порушені його права потерпілого, що заподіює йому душевні страждання та порушує нормальні життєві зв`язки, а також на положення Законну «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 просив стягнути з держави України в особі прокуратури Миколаївської області 10 000 000,00 грн моральної шкоди та зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виплати.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставин, передбачених статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України як підстав відповідальності за завдану шкоду, ОСОБА_1 не довів.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів, наявності моральної шкоди як наслідку цих дій, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями органів прокуратури, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Апеляційний суд також зазначив, що є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не регулюються правилами частини першої статті 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ці правовідносини відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК підпадають під дію статей 1173, 1174 ЦК України щодо відповідальності органів державної влади та їх посадових і службових осіб за шкоду, завдану юридичній або фізичній особі незаконним рішенням, дією або бездіяльністю такого суб`єкту. Такі висновки суду ґрунтуються на висновках, викладених у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, а також постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року та 07 лютого 2019 року у справі № 638/12068/16-ц.

ОСОБА_1 30 липня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. В ухвалі суду також було зазначено, що особі, яка подала касаційну скаргу, слід обґрунтувати підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, на які містилося посилання у касаційній скарзі, та зазначити на підставі яких саме недопустимих доказів суд встановив обставини, що мають суттєве значення, та чому ці докази є недопустимими.

У серпні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначає, що суди помилково послалися на зміст позовної заяви із зазначенням загальних підстав для відшкодування завданої шкоди за статтею 1176 ЦК України, в той час як позивач єдиною підставою звернення до суду із позовом зазначав Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Таким чином, недопустимим доказом для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову є позовна заява. Окрім цього, особа, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає, що висновки Верховного Суду, на які посилався апеляційний суд у своєму рішенні не є такими, що ухвалені у подібних правовідносинах. Таким чином, за відсутності мотивування належності деяких постанов Верховного Суду до обставин справи, позивач має можливість стверджувати про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Також, особою, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовано підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат