КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5866/20 Головуючий у 1-й інст. - Ул'яновська О.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/6207/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі за позовом Київської міської ради до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 в якому просив:

- визнати недійсним договір дарування від 17 липня 2018 року №607;

- визнати протиправними та скасувати рішення ПН КМНО Марчук К.В. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2018 року №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007) привівши її у придатний для використання стан;

- а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Марчук К.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2018 року № 42099593, яким за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17 липня 2018 року №607 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: будівля хостелу на земельній ділянці орієнтовною площею 0,7704 га (обліковий код 75:710:0007), однак Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності м. Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Крім цього ДЗР ВО КМР (КМДА) проведено обстеження спірної земельної ділянки, за результатами якого складено акт від 19 грудня 2019 року № 19-0830-08, де вказано, що земельна ділянка використовується без документів, що посвідчують право користування (власності) на неї, на частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га розташована будівля (хостел). На підставі чого Київська міська рада не погоджується з діями ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Марчук К.І., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить законодавству України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов Київської міської ради до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан - задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 17 липня 2018 року №607.

Визнано протиправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2018 року №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00 за відповідачем.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007) привівши її у придатний для використання стан.

Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни на користь Київської міської ради судовий збір у справі у розмірі 3 153 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір у справі у розмірі 3 153 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що підставою для реєстрації приватним нотаріусом КМНО Марчук К.В. 17 липня 2018 року права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00, за ОСОБА_1 слугував договір дарування, який є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, для його здійснення досить волі і дії тільки однієї сторони. Такий правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Вважає, що при реєстрації приватним нотаріусом КМНО Марчук К.В. 17 липня 2018 року права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00, за ОСОБА_1 не було порушено жодного нормативно - правового акту, що регулює діяльність у сфері державної реєстрації речових прав на майно.

Не погоджуючись з рішенням суду 22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено, що між ОСОБА_1 та Київською міською радою правовідносин не існує, а в матеріалах справи належних, достовірних та допустимих доказів, які б могли підтвердити обставини, з яких правовідносини можуть випливати, відсутні. В матеріалах справи містяться докази підтверджуючі обставини, що виникли у ОСОБА_1 з землекористувачем ТОВ «Надія - 3», оскільки на земельній ділянці цього землекористувача розташована подарована ОСОБА_1 адміністративна будівля.

Крім того, Київська міська рада не може бути у даній справі суб`єктом права вимоги, оскільки є особою, якій не належить право вимоги по даному позову.

Також, судом першої інстанції не було залучено законного землекористувача ТОВ «Надія - 3» в якості третьої особи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та ПН КМНО Марчук К.В. в повному обсязі, а рішення Святошинського районного суду м. Києва залишити без змін.

Вказують, що реєстрація права власності та укладання договору дарування відбулись одночасно та є взаємопов`язаними діями. Вказана обставина підтверджує той факт, що нерухоме майно дарувальником попередньо не реєструвалось у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже вказаного майна не існувало в природі.

Вважають, що оспорюваний договір дарування оформлений з метою прикриття незаконного самочинного будівництва на неоформленій земельній ділянці та реєстрації права на нерухоме майно.

Крім того, вказують, що твердження ОСОБА_1 про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції порушує права ТОВ «Надія-3» є необґрунтованими, оскільки Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки вищезгаданій юридичній особі.

Також, вказують, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00 перебуває у власності територіальної громади міста Києва та не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, а отже, таке майно підлягає знесенню на законних підставах за вимогою власника земельної ділянки.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала апеляційні скарги з підстав викладених у них та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дарувальник за договором дарування від 17 липня 2018 року № 607 незаконно набув право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на його відчуження ОСОБА_1 .

Також, судом першої інстанції вказано, що приватним нотаріусом в порушення статей 46 та 46-1 Закону України «Про нотаріат» не здійснено перевірку інформації щодо права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або проігноровано відсутність такої інформації, а також не здійснено перевірку в Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки.

Зауважує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності міста, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею, що встановлено відповідними доказами у справі, а отже, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

А тому, суд першої інстанції вважав, що самовільно зайнята ділянка з самочинним будівництвом на ній, в незаконний спосіб перебуває у користуванні ОСОБА_1 , на підставі чого територіальна громада м. Києва в особі КМР, має право вимагати від ОСОБА_1 повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, привівши її у придатний для використання стан від особи, яка незаконно нею заволоділа.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна адміністративна будівля в Виробничому кооперативі «Надія-ЗЛ» (літ. «А», №183-193), загальною площею 1002 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з 17 липня 2018 року на підставі договору дарування серія та номер 607, виданий 17 липня 2018 року ПН КМНО Марчук К.В., про що внесено запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42099593 від 17 липня 2018 року ПН КМНО Марчук К.В. (а.с. 20-23).

Згідно акту обстеження земельної ділянки №19-0830-08 від 09 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , код ділянки 75:710:0007 встановлено, що згідно даних міського земельного кадастру земельна ділянка (код ділянки: 75:710:0007) площею 0,7704 га обліковується за товариством «Надія-3» по АДРЕСА_2 . Під час обстеження, також встановлено, що на частині земельної ділянки, орієнтовною площею 0,02 га, розташовано будівлю (хостел). Крім того, вказано, що 13 лютого 2019 року зареєстровано клопотання ОСОБА_1 №К-38063 до КМР про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га, однак вказана земельна ділянка використовується без документів, що посвідчують право користування (власності) на неї, зареєстрованих відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України (а.с. 24-27).

27 лютого 2020 року комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що згідно з даними реєстрових книг за адресою в АДРЕСА_1 , проведена реєстрація права власності на одноквартирний будинок за фізичними особами. Також, запропонувало, що для отримання актувальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно необхідно скористатись доступом до державного реєстру прав. Також вказано, що дані з реєстрових книг не систематизовані за прізвищем, ім`ям по батькові (назвою власника), ідентифікаційним кодом (ЄРПОУ) та (чи) адресою його реєстрації місця проживання (місцезнаходження) в м. Києві (а.с. 30-31).

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.

Пунктом 2 ст.22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», у зв`язку із здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до ст. 9 ЗК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

Згідно частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача або не залучення співвідповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування дарувальник передає або зобов`язується передати в майбутньому обдаровуваному безоплатно майно (дарунок) у власність.

Із наявних в матеріалах справи відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що на підставі договору дарування, серія та номер 607 виданий 17 липня 2018 року, посвідчений ПН КМНО Марчук К.В., ОСОБА_1 отримав у власність адміністративну будівлю у виробничому кооперативі «Надія -ЗЛ» (літ «А», № 183-193), загальною площею 1002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23).

Матеріали справи не містять оспорюваного договору дарування, серія та номер 607 виданий 17 липня 2018 року, посвідчений ПН КМНО Марчук К.В.

ОСОБА_1 вказував, що йому адміністративну будівлю за адресою: АДРЕСА_1 подарувало ТОВ «Надія-3».

Пред`являючи позовні вимоги позивач не скористався своїм правом визначити коло всіх відповідачів, а також не подав до суду клопотання про залучення до участі у справі дарувальника за договором дарування серія та номер 607 виданий 17 липня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки ТОВ «Надія-3» вищезгаданій юридичній особі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , код ділянки 75:710:0007 є ТОВ «Надія- 3» (а.с. 25 зворот).

Отже, вказане свідчить про те, що позивачу було достеменно відомо про те, що спірною земельною ділянкою користувалось ТОВ «Надія- 3».

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції порушив права та обов`язки ТОВ «Надія- 3», оскільки не залучив його до участі у справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У квітні 2020 року Київська міська рада звернулась до Святошинськлого районного суду м. Києва із позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан

06 квітня 2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення даної ухвали та призначено засідання на 17 червня 2020 року на 11 год 40 хв. (а.с. 48)

Цього ж дня, 06 квітня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни копію реєстраційної справи, яка включає документи на підставі яких прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності від 17 липня 2018 року №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , а також документи сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення реєстраційних дій (а.с. 51).

Судові засідання неодноразово призначались: 17 червня 2020 року на 11 год 40 хв., 23 вересня 2020 року на 10 год 20 хв., 21 жовтня 2020 року на 10 год 20 хв., 04 листопада 2020 року на 12 год 20 хв., 03 грудня 2020 року на 11 год. 20 хв. (а.с. 61, 69, 89, 94, 105).

03 грудня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов Київської міської ради до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан - задоволено.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановлює ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Матеріали справи не містять ухвали суду передбаченої п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України.

Отже, судом при постановленні оскаржуваного рішення не виконано вимоги закону, не проведено підготовче засідання з додержанням вимог ст.189 ЦПК України, чим порушено норми процесуального законодавства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції мав повноваження ухвалити рішення у підготовчому засіданні у разі визнання відповідачем позовних вимог (ч.3 ст.200 ЦПК України), проте матеріали справи не містять заяви відповідачів про визнання позовних вимог, а тому відсутні підстави для ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням положень ст.376 ЦПК України, враховуючи вищевикладене, те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на даній стадії усунути вищевказані порушення суду першої інстанції, зокрема щодо залучення до участі у справі ТОВ «Надія- 3», витребування оспорюваного правочину та закриття підготовчого засідання, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Київської міської ради - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді