ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1679/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тільненка Владислава Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року, у складі судді Ус О.В., у справі за позовом адвоката Тільненка Владислава Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про стягнення майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

04 серпня 2020 року адвокат Тільненко Владислав Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просивстягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн та на відшкодування майнової шкоди 1762,02 грн.

Позовні вимоги, представник позивача, пославшись, зокрема, на ч.1 ст.1167, ст.1174 ЦК України, обґрунтував наступним.

25.12.2019 року поліцейським роти 4 батальйону УПП в Херсонській області ДПП сержантом поліції Михайловою Е.Б. складено відносно позивача адміністративний протокол №191477 серії ОБ за ч.3 ст.126 КУпАП, в якому вказано, що 25.11.2019 року о 23-15 год ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , керував т/з "Opel Zafira - A", д/н НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом Державною виконавчою службою Дніпровського РВ від 26.02.2019 року №42773421.

Крім того, сержантом поліції ОСОБА_2 25.11.2019 року складено відносно позивача адміністративний протокол №534566 серії ГП за ст.173 КУпАП, в якому вказано, що 25.11.2019 р. о 23-20 год ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 у громадському місці висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, хапав за формений одяг, провокував бійку, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Крім того, 25.11.2019 року командиром взводу №2 роти 4 УПП у Херсонській області ДПП старшим лейтенантом поліції Кленіним А.О. складено відносно позивача адміністративний протокол №534567 серії ГП за ст.185 КУпАП, за яким 25.11.2019 р. о 23.20 год ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в вживав грубу лексику в сторону поліцейських, образливо чіплявся, хапав за форменний одяг, чим вчинив хуліганські дії, на законну вимогу припинити адміністративне правопорушення не відреагував та почав хапати за формений одяг, провокувати бійку, чим чинив злісну непокору працівникам поліції.

13.02.2020р. постановою Херсонського міського суду Херсонської області провадження по адміністративним матеріалам за вчинення адміністративних правопорушень ,передбачених ч.3 ст.126, 173, 185 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що позивач переніс душевні страждання, які зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, що призвело до завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10 тис. грн.

Крім того, у зв`язку з неправомірними діями працівників поліції, доставленням його автомобіля на спец. майданчик він мав витрати матеріального характеру, а саме оплату за евакуатор та перебування автомобіля на спец. майданчику, в результаті чого йому завдано майнову шкоду у сумі 1762,02 грн.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просив задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження (а.с.13).

15.09.2020 року ОСОБА_3 , діючим від імені Департаменту патрульної поліції, подано відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Дії інспектора не були визнані незаконними. Позивачем не доведено наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки та причинний зв`язок між поведінкою та заподіяною шкодою. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не породжує права та обов`язки для позивача. Працівники поліції діяли в межах наданих ним повноваження та відповідно до вимог законів.

Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому ставиться питання про відмову в позові з огляду на таке. Спірні правовідносини не регулюються положеннями ст.1167, 1174, 1176 ЦК України. Вважає, що факт перебування справи в судових інстанціях не порушувало прав і свобод позивача, ні в чому його не обмежувало. Позивачем не доведена наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинний зв`язок, наявність вини. Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду" передбачає відшкодування шкоди лише у разі встановлення незаконності дій посадової особи, що не доведено позивачем.

19.10.2020 року та 28.10.2020 року представником позивача подано відповіді на відзиви, у яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області (місцезнаходження структурного підрозділу: м. Херсон, вул. Сенявіна, 128) Департаменту патрульної поліції (код юридичної особи 40108646, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Державної казначейської служби України (код юридичної особи 37567646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6) було відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, ними до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Також суд виходив з того, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Також суд виходив з того, що позивачем не надано доказів протиправності дій працівників поліції, внаслідок чого йому була заподіяна матеріальна шкода, а саме позивачем не доведено, що його транспортний засіб був протиправно відправлений на штрафмайданчик, жодного документу, що підтверджує, що таке рішення було прийнято суб`єктом владних повноважень суду не надано, внаслідок чого суд позбавлений можливості визначити чи була заподіяна матеріальна шкода.

В апеляційній скарзі адвокат Тільненко Владислав Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить вказане рішення суду скасувати й постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому послався на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що суд не врахував положень ст.ст.23 та 1174 ЦК України.

Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що позивач у зв`язку з неправомірними діями працівників поліції, доставленням його автомобіля на спец. майданчик мав витрати матеріального характеру, а саме сплату за евакуатор та перебування автомобіля на спец. майданчику, в результаті чого йому було завдано майнову шкоду у сумі 1762,02 грн.

Також зазначив, що суд помилково виходив з ненадання позивачем доказів протиправності дій працівників поліції, а також протиправності відправлення його транспортного засобу на штрафмайданчик.

Крім того, вказав, що судом в порушення ст.12 ЦПК України не було роз`яснено позивачу його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення та невчинення процесуальних дій.

У своєму відзиві представник Департаменту патрульної поліції просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Департамент патрульної поліції є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646.

Враховуючи підстави позову, те, що Управління патрульної поліції в Херсонській області не є юридичною особою, що відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції (затверджено наказом Національної поліції 06 листопада 2015 р. № 73 (у редакції наказу Національної поліції 18 листопада 2015 р. № 96) саме Департамент патрульної поліції, який є юридичною особою, організовує діяльність підрозділів патрульної поліції, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення, враховуючи, що у справі брав участь представник Департаменту патрульної поліції і що саме Департаментом патрульної поліції надавався відзив на позовну заяву, проти чого в учасників справи жодних зауважень не було, суд апеляційної інстанції вважає, що співвідповідачем у цій справі є саме Департамент патрульної поліції.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2020 року у справі № 766/24151/19 провадження по адміністративним матеріалам відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126, 173, 185 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень. Постанова набрала законної сили 25.02.2020 року (а.с.7-8).

Вказане судове рішення оприлюднене в ЄДРСР.

За квитанцією №0.0..1 від 26.11.2019 року ОСОБА_1 сплачено 120,00 грн за зберігання транспортного засобу на майданчику за першу добу, сума комісії складає 8,75 грн (5 грн + 3,75 грн); за квитанцією №0.0..1 від 26.11.2019 року сплачено 1570,00 грн за евакуацію автомобіля; сума комісії складає 63,27 грн (15,7 грн + 47,57 грн) (а.с.5-6).

Нормативне обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно ст.ст.19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями Закону України "Про національну поліцію":

--- національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ч.1);

--- держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19);

--- поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює, зокрема, провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п.8 ч.1 ст.23).

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч.6 вказаної норми закону шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Тобто, за відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.2 ч.1 ст.1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної та майнової шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування майнової та моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, не урахував, що дії працівників УПП в Херсонській області Департаменту патрульної поліції щодо складання відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", є підставою для відшкодування позивачеві майнової та моральної шкоди (оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно), відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Апеляційний суд звертає увагу, що в п.96 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги".

Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, апеляційний суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, є, зокрема, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складенням відносно нього трьох протоколів про адміністративне правопорушення, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами.

Натомість відповідачем не надано доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовував свій позов, та на підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги.

Зважаючи на наведене, є помилковими висновки суду першої інстанції, зокрема, про відсутність доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, ними до позивача застосовано не було, а також про те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Таким чином, наявні підстави для стягнення відповідних коштів у рахунок відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Відносно відшкодування майнової шкоди апеляційний суд вважає обгрунтовними доводи позивача про її розмір в 1762,02 грн, адже позивачем сплачено за квитанціями за зберігання транспортного засобу на майданчику за першу добу 120,00 грн, при цьому сума комісії складає 8,75 грн (5 грн + 3,75 грн), а також сплачено 1570,00 грн за евакуацію автомобіля, при цьому сума комісії складає 63,27 грн (15,7 грн + 47,57 грн). Отже загалом ним сплачено 1762,02 грн (120,00 грн + 8,75 грн + 1570,00 грн + 63,27 грн), які можна вважати майновою шкодою.

Відносно відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За п.5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд враховує обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, враховує вимоги розумності і справедливості, про що зазначено в п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, та вважає, що стягненню на відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 3 000,00грн.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода у відповідних випадках відшкодовується державою.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, з огляду на зазначене, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн та у рахунок відшкодування майнової шкоди 1762,02 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. Зокрема, судом апеляційної інстанції суму грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкода, завданої позивачу, визначено з урахуванням обставин справи, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тільненка Владислава Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов адвоката Тільненка Владислава Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про стягнення майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1762,02 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 14 вересня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська