_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/216/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

- за участі представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Київська державна нотаріальна контора у місті Одесі,

про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 12.05.2021 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить суд встановити факт родинних зв`язків, а саме факт того, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви, заявник стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_3 , яка при житті залишила на його ім`я, як сина, заповіт. Надалі під час оформлення спадкових прав, заявник дізнався, що в його актовому записі про народження відомості про матір зазначено відмінно від даних про особу ОСОБА_3 , які зазначені у паспорті громадянки України та свідоцтві про смерть.

Через неповноту даних у документах, він не має можливості підтвердити свою спорідненість з померлою, що призводить до позбавлення оформити свої спадкові права.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.06.2021 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної зави та призначено дату, час місце розгляду справи.

10.08.2021 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу про витребування з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.09.2021 року на адресу суду надійшли на виконання ухвали суду від 10.08.2021 року витребувані судом документи.

В судовому засіданні 13.09.2021 року представник заявника вимоги заяви підтримав та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності заінтересованої особи по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №13238, а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 від 04.03.2021 року.

Судом оглянуті витребувані, на підставі ухвали суду від 10.08.2021 року, матеріали спадкової справи 210/2021, заведеної державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі, до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається, 13 листопада 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б., зареєстрований в реєстрі за №3-4641, відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла синові ОСОБА_1 .

04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київської державної нотаріальної контори в місті Одесі з заявою за №508 про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, листом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 04.03.2021 року за №1250/02-14 ОСОБА_1 роз`яснено, що з поданих ним документів не вбачається можливим встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до п.5.16 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо в заповіті зазначенні родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що посвідчують факт родинних відносин.

За наслідком викладеного, у вказаному листі, державний нотаріус повідомив ОСОБА_1 про необхідність надати належні документи на підтвердження родинних відносин, а також роз`яснив право на звернення до суду з позовом про встановлення родинних відносин.

Вказані обставини зумовили звернення заявника до суду з цією заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови N 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

З поданих до суду доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Михайлівка В-Михайлівського району Одеської області, про що 02.01.1951 року складено актовий запис №1, в якому в графі відомості про батька зазначено ОСОБА_4 , в графі відомості про матір ОСОБА_5 .

Зазначені обставини також підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №2 від 04.03.2021 року.

Отже, відповідно до свідоцтва про народження заявника, відомості про його матір, як ОСОБА_5 , зазначені відміно від інформації про особу ОСОБА_3 , яка у заповіті від 13.11.1997 року заповіла нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , як сина.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Бортніки, Тульчинського району, Вінницької області, громадянка України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області.

На аркуші 10 вказаного паспорту громадянина України міститься запис про реєстрацію ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання особи, виданої 06.01.2021 року Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Відповідно до відповіді з відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

За наслідком викладеного, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкав разом з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , за однією тією ж адресою, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності та саме зазначене нерухоме майно, померла заповіла заявникові, як синові.

На підставі того, що в актовому записі про народження заявника відміно зазначені відомості про матір, а саме як ОСОБА_5 , останній позбавлений права на прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є встановленим, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315 ч.1, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), заінтересована особа: Київська державна нотаріальна контора у місті Одесі (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11А) про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , а остання відповідно його матір`ю.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.