Справа № 219/6850/21
Провадження № 2/219/2599/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 вересня 2021 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Орищиної І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
06.07.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 05.08.1995 державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5737. В належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є сином позивача. За вказаною адресою він не проживає з лютого 2015 року, оскільки з червня 2007 року син є громадянином Російської Федерації, паспорт громадянина України він не отримував. Вказує, що відповідач в оплаті комунальних послуг участі не приймає, та через його реєстрацію в належній позивачу квартирі немає можливості оформити субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.07.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сілантьєв Д.А. в судове засідання не з`явилися, разом з тим, 10.08.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору дарування квартири, посвідченого 05.08.1995 державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5737 (а.с.9, 10).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 24.04.2007 відділом РАЦС м.Ноябрьськ служби РАЦС Ямало-Ненецького автономного округу, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ноябрьськ Ямало-Ненецького автономного округу, батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.7).
Згідно з довідкою № 816, виданою 06.10.2009 РАЦС м.Ноябрьськ служби РАЦС Ямало-Ненецького автономного округу, в архіві відділу РАЦС м.Ноябрьськ служби РАЦС Ямало-Ненецького автономного округу наявний запис акту про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за №485 від 15.06.2001 по відділу РАЦС м.Ноябрьськ служби РАЦС Ямало-Ненецького автономного округу. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_6 (а.с.4).
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 25.08.2009 відділом РАЦС м.Ноябрьськ служби РАЦС Ямало-Ненецького автономного округу, шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано 05.06.2007 на підставі рішення мирового судді судової ділянки №1 м.Ноябрьськ Ямало-Ненецького автономного округу від 25.05.2007, про що 25.08.2009 складений актовий запис про розірвання шлюбу № 454 (а.с.8).
28.08.2015 відділом ОФМС Росії по республіці Адигея в місті Майкоп, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий паспорт громадянина Російської Федерації, та який з 24.02.2015 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6).
Відповідно до довідки № 330, складеної 02.07.2021 керівником ПП «Житловик», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 власник, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 син (а.с.11).
Відповідно до акту про не проживання, складеного 05.07.2021 директором ПП «Житловик» Чернишевим С.М. та паспортистом ОСОБА_7 , в квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно показань сусідів: квартира АДРЕСА_4 ( ОСОБА_8 ), квартира АДРЕСА_5 ( ОСОБА_9 ) в квартирі за вищевказаною адресою з 2015 року не проживає за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Та обставина, що ОСОБА_2 не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача, суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2015 року, нею не користуються, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В.Шевченко