КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути з держави Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі з урахуванням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що внаслідок протиправних дій Російської Федерації йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 1 000 000 грн. При цьому відповідно до ч. 1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп зазначено, що ч. 1 ст.55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Закривши провадження в справі, судом порушено положення ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Частиною 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Тобто, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача. У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 357/13182/18.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в України про відшкодування моральної шкоди. З урахуванням вказаних норм Солом`янським районним судом м. Києва направлений запит до Міністерства закордонних справ України з проханням поінформувати Посольство Російської Федерації в Україні про надходження в суд зазначеного позову ОСОБА_1 та отримати офіційну інформацію стосовно того, чи надає Посольство Російської Федерації в Україні згоду на розгляд зазначеної справи в суді України, згоду на пред`явлення цивільного позову до Посольства та набуття ним права процесуального статусу відповідача в цій справі.

У квітні 2021 року до суду надійшла відповідь Міністерства закордонних справ України від 30 березня 2021 року, з якої вбачається, що Посольству України в Російській Федерації було доручено передати до Міністерства закордонних справ Російської Федерації ноту від 23 березня 2021 року № 202/22-650-18170 з доданими до неї матеріалами. Станом на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило (а.с. 36).

Оскільки Посольство Російської Федерації в Україні не надало згоду на розгляд зазначеної справи в суді України та на набуття процесуального статусу відповідача в цій справі, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження в справі.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом положень ч. 1 ст. 55 Конституції України та ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки оскаржуване судове рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року без змін .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.