Дата документу 01.09.2021 Справа № 323/1931/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 323/1931/20Головуючий у 1-й інстанції Гуцал О.П. Повний текст рішення складено 26.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/1828/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області про тлумачення заповіту

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив розтлумачити, що заповітом, складеним 12 травня 2006 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 27, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку площею 4,7806 га, кадастровий № :03:002:0114, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

В обґрунтування зазначеного позову зазначав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . До складу спадщини входить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7804 га, кадастровий номер :03:002:0114, яку ОСОБА_3 заповіла позивачу. Державний нотаріус Михайлівської державної нотаріальної контори відмовила позивачу в оформленні спадкових прав у зв`язку з допущеною у заповіті помилкою у формулюванні змісту розпорядження, а саме: в заповіті наявна помилка щодо площі земельної ділянки, не вказаний кадастровий номер або реквізити документів, на підставі яких земельна ділянка належала спадкодавцю. Помилка у площі земельної ділянки зумовлена тим, що на час складення заповіту у ОСОБА_3 був сертифікат на право на частку (пай), де вказані були умовні кадастрові гектари, а після виділення земельної ділянки у натурі площа ділянки зменшилася. На думку позивача, ОСОБА_3 , заповідаючи земельну ділянку, мала на меті передати позивачу у спадщину земельну ділянку, розташовану на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7804 га, кадастровий номер :03:002:0114, оскільки іншої земельної ділянки у власності ОСОБА_3 не було.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гуцал О.П. (а.с. 21).

Ухвалою судді суду першої інстанції (а.с. 22) відкрито загальне позовне провадження у цій справі з викликом сторін.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року (а.с. 123-127) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 131-133) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 138).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.139), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 140), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду та відпустки судді-доповідача у період з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.с. 149).

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 01 вересня 2021 року повідомлений апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с.146), позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника адвоката Макаренка О.М. (а.с. 135) та представника відповідача Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області - адвоката Мідяного Є.О.(а.с. 150).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, правильно керувався ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, ст.ст.213, 1217, 1218, 1223, 1233, 1236, 1256 ЦК України та правильно виходив із такого.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації від 21.02.2005 року за №67 (копія а.с. 36) затверджено земельну частку (пай) по КП «Щаслив`яночка» розміром 4,7329 умовних кадастрових гектара та передано у власність членам КП «Щаслив`яночка» згідно з додатком. В додатку до вказаного розпорядження під номером 25 вказано ОСОБА_3 (копія а.с. 37).

Відповідно до розпорядження голови Оріхівської райдержадміністрації від 01.04.2005 року за №109 (копія а.с. 38), було передано земельні частки (паї) у власність громадянам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КП «Щаслив`яночка» по Щасливській сільській раді, згідно із додатком. В додатку до вказаного розпорядження під номером 48 вказано ОСОБА_3 , якій передано земельну ділянку площею 4,7804 га (копія а.с. 39 зворот).

Згідно із заповітом, посвідченим 12.05.2006 року секретарем виконавчого комітету Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, реєстровий номер 27 (копія а.с.7), ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку (пай), площею 5,6 га, розташовану на території Щасливської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (копія а.с. 6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №071365, виданого 07.05.2007 року Оріхівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови вказаної райдержадміністрації від 01.04.2005 року №109, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 4,7804 га, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0114.

Аналогічна інформація щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0114 міститься і в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать відповідні Витяги від 14.07.2020 року (копія а.с. 12-13) та від 10.08.2020 року (копія а.с. 14-16) відповідно. У вказаних реєстрах також вказано власником даної земельної ділянки ОСОБА_3 , однак площа вказаної земельної ділянки вказана 4,7806 га. Орендарем вказаної земельної ділянки є ФГ «Крєпиш СВ» на підставі договору оренди від 02.02.2008 року.

Згідно із листом Відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.08.2020 року, за даними відділу на ім`я ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №071365, виданий 07.05.2007 року Оріхівською райдержадміністрацією. Інші державні акти на право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та/чи сертифікати на право на земельні частки (паї) на території Оріхівського району Запорізької області (в тому числі і на території Щасливської сільської ради) на ім`я ОСОБА_3 не видавались, право власності не реєструвалось.

Як свідчать матеріали спадкової справи, заведеної Бердянською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 звертався ОСОБА_1 (копія а.с. 48), інші особи із такими заявами не зверталися.

В матеріалах спадкової справи міститься інформація Бердянської міської ради Запорізької області про те, що на момент смерті місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, в спадковій справі наявна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру про наявні заповіти, з якої видно, що ОСОБА_3 складалося три заповіти 26.07.2000 року, 12.05.2006 року та 19.10.2016 року.

Судом першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України було правильно витребувано з Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області копію останнього заповіту, складеного ОСОБА_3 19.10.2016 року (копія а.с. 91), згідно з яким ОСОБА_3 заповіла належний їй на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 .

Крім цього, з метою з`ясування інформації щодо наявності спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом спільного проживання, судом було витребувано інформацію про осіб, які мали зареєстроване місце проживання разом із ОСОБА_3 . Згідно до інформації Бердянської міської ради Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.01.2020 року було зареєстровано 297 осіб.

Згідно із даними веб-сайту Запорізької обласної ради судом з`ясовано, що за адресою: АДРЕСА_1 розташована Комунальна установа «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради.

У зв`язку із зазначеним, судом першої інстанції було правильно встановлено відсутність спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що останнім заповітом ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 лише житловий будинок, то суд першої інстанції правильно встановив, що у даній справі правильно визначено позивачем відповідача - територіальну громаду за місцем знаходження належної ОСОБА_3 земельної ділянки в особі Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, тобто остання є належним відповідачем у цій справі.

У ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Ч. 5 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Встановлено, що ОСОБА_3 за життя не скористалася правом, передбаченим ст. 1254 ЦК України, згідно з якою заповідач мав право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт чи внести до заповіту зміни.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи, відсутні підстави для тлумачення спірного заповіту, оскільки текст заповіту щодо належної ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки (паю) площею 5,6 га, розташованої на території Щасливської сільської ради, є чітким та зрозумілим.

Решта висновків суду першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення у цій справі за відсутності підстав для тлумачення вищезазначеного заповіту про таке:

«…Земельна ділянка, площею 4,7804 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на час складання заповіту вже була передана ОСОБА_3 розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації від 01.04.2005 року за №109, тобто площа земельної ділянки на час складання заповіту вже була відома заповідачу, однак її воля щодо такої ділянки у заповіті не висловлена.

Неточності та помилки у тексті заповіту щодо площі земельної ділянки, яка передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень ст.ст. 213, 1256 ЦК України.

Окрім того, слід зазначити, що в тексті заповіту відсутня будь-яка інформація, що давала б можливість ідентифікувати земельну ділянку (пай), що заповідається, як тотожну земельній ділянці, на яку ОСОБА_3 07.05.2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку…»

є зайвими та підлягають виключенню із мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Крім того, хоча суд першої інстанції України в оскаржуваному рішенні й послався на ст. 141 ЦПК у цій справі, проте цим рішенням суд першої інстанції фактично не вирішував питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє може бути вирішено у подальшому в порядку ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Також, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги позивача при вищевикладених обставинах, позивач ОСОБА_1 не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України на компенсацію за рахунок відповідача Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.09.2021 року, оскільки у період з 11.09.2021 року по 12.09.2021 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.