ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/336/21 Номер провадження 22-ц/814/2233/21Головуючий у 1-й інстанції Антонов А. А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

секретаря Міщенко Я.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування

за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року прийнятого під головуванням судді Антонова А.А. в смт. Чутове, із складанням повного тексту рішення 20 липня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 15.07.2013 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в ЕРДР зареєстрована її заява про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, вчиненого лікарем-рентгенологом діагностичного центра "МРТ-Центр" ОСОБА_2 , яка внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх професійних обов`язків надала невірний висновок щодо стану її здоров`я. По даній заяві проводиться досудове розслідування за ст. 140 ч. 1 КК України, яке на даний час незакінчене та змушувало її неодноразово звертатись із скаргами та заявами на бездіяльність слідчого.

Вважає, що відповідач своїми неправомірними діями та умисним невиконанням протягом тривалого часу вимог Конституції України та кримінально-процесуального законодавства завдав їй моральну шкоду, розмір якої оцінила у 700 000 грн. та просила стягнути на її користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 100 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області в дохід держави судові витрати у розмірі 64 грн. 88 коп.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судові витрати у розмірі 64 грн. 88 коп.

Рішення оскаржило Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, яке в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вважає, що відшкодовувати матеріальну шкоду завдану протиправною бездіяльністю посадовою особою Головного управління Національної поліції в Полтавській області має саме та юридична особа, працівник якої своїми діями чи бездіяльністю привів до завдання матеріальної шкоди, тобто Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірнимп та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.07.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Октябрського РВ ПМУ УМВС України із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності лікаря-рентгенолога діагностичного центра "МРТ-Центр" м. Полтава ОСОБА_2 .

За заявою позивача було розпочате кримінальне провадження, яке було внесено 14.07.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002982 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Протягом 2018-2019 років позивач неодноразово зверталась із скаргами та зверненнями до прокуратури Полтавської області та Полтавської місцевої прокуратури стосовно тривалого досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0002982, проте органами прокуратури заходів реагування для проведення ефективного та своєчасного досудового розслідування прийнято не було.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2018 року скарга ОСОБА_1 задоволена. Встановлено слідчому Дорошенку Д.А. граничний строк 1 місяць з моменту отримання ухвали слідчого судді для проведення процесуальних дій, необхідних для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0002982 від 14.07.2013 року.

Постановою слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 19.06.2019 року кримінальне провадження № 0002982 було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 16.10.2019 року скасовано постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 19.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0002982 від 14.07.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 08.04.2020 року визнано неправомірною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Дорошенка Д.А., яка полягає в незабезпеченні розумних строків досудового розслідування, безпідставного невиконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2018 року та неприйняття на протязі 7 років досудового розслідування відповідного процесуального рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що на момент звернення позивача з позовом до суду досудове слідство органом поліції проводиться 7 років 7 місяців та 22 дні, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування. Аналіз ухвал, постановлених слідчим суддею 13.04.2018 року та 08.04.2020 року, дає підстави зробити висновок, що слідчим не виконано всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження.

Встановлений факт тривалої протиправної бездіяльності посадової особи ГУНП та надмірної тривалості досудового розслідування свідчить про заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , тому враховуючи розумність й справедливість вимог, районний суд прийшов до висновку, що стягненню підлягає 100 000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої вказаної норми в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах 1-3 ст.89 цього ж Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши доведеним факт тривалої протиправної бездіяльності слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Дорошенка Д.А., та надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження № 0002982 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, вказане свідчить, що районний суд правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що наявне систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 р. у справі № 638/14009/17.

За таких обставин суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позову з врахуванням характеру вчиненого порушення, а тому оскаржуване рішення в зазначеній частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, розмір визначеного морального відшкодування на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню не шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, як помилково зазначив районний суд, а через Державну казначейську службу України. Отже, рішення в цій частині слід змінити.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області щодо стягнення суми морального відшкодування з Головного управління Національної поліції в Полтавській областіна підставі ст.1172 України, так як в даному випадку, як зазначено вище, підлягають застосуванню норми ст.ст.1174, 1176 ЦК України.

Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області у даній справі є відповідачем не як заподіювач шкоди, а як орган, який відповідно до законодавства здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За таких обставин помилковим є висновок щодо стягнення з Державної казначейської служби України в дохід держави судових витрат у розмірі 64 грн. 88 коп., а тому рішення районного суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції : Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 100 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України в дохід держави судових витрат у розмірі 64 грн. 88 коп.

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.09.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

Л.М. Хіль