Справа № 489/3778/20
Номер провадження 4-с/489/42/21
УХВАЛА

Іменем України

07 вересня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

представника скаржника ОСОБА_1 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ленінського районного суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_2 (далі заявник) на бездіяльність головного державного виконавця Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); заінтересована особа - ОСОБА_3 щодо нескасування арешту майна

встановив

17.07.2021 заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій вказував, що на його рухоме та нерухоме майно накладено арешт. З березня 2021 року сплачує аліменти, заборгованості не має, станом на червень 2021 існує переплата, тому звертався до державного виконавця про скасування арешту майна, однак йому було відмовлено.

Від державної виконавчої служби надійшли письмові заперечення проти скарги.

Суд, вивчивши матеріали скарги, встановив такі обставини.

Відповідно статті 1 Закону 1404-VII «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону № 1404-VII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 65029996 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 489/3778/20 від 19.03.2021 Ленінського районного суду м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

05.04.2021 винесено постанову ВП № 65029996 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження", сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З наданого до суду відзиву на скаргу, вбачається, що боржником не було повідомлено про повне або часткове самостійне виконання рішення суду. Крім того, після відкриття провадження ОСОБА_2 для подання декларації про доходи та майно боржника та ознайомлення з правами та обов`язками боржника на виклик державного виконавця до відділу виконавчої служби не з`явився, надав недостовірну інформацію щодо місця працевлаштування.

Для забезпечення реального виконання рішення 29.06.2021 винесено постанову ВП № 65029996 про арешт рухомого та нерухомого майна боржника.

Скаржник у своїй скарзі не ставить питання про скасування постанови про накладення арешту, а лише просить визнати неправомірної бездіяльність державного виконавця, який після накладення арешту дізнавшись про відсутність заборгованості зобов`язаний був скасувати накладений арешт.

Після накладення арешту 29.06.2021, державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості станом на 01.07.2021 (копія якого додано до відзиву) та 01.07.2021 нараховано аліменти, які протягом липня не оплачувались. Тому заборгованість складала 1196,26 грн.

Заявником не надано суду доказів, що він звертався до державного виконавця та вказував на те, що ним заборгованість погашена, тому суд виходить з того, що бездіяльність державного виконавця, а саме невиконання п. 19 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, могла виникнути з моменту такого звернення.

Частина 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" закріплює підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема, у випадках, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Державний виконавець стверджує, що боржник знаючи про наявність виконавчого провадження не виконав вимоги п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" , а саме не подав декларацію про доходи та майно боржника. При зверненні стягувача державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки заявник не звертався до державного виконавця та не надав йому відомості про повне погашення заборгованості, наявність заборгованості в сумі 1196,26 грн., відсутні підстави для висновку, що державний виконавець допустив бездіяльність, тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. 373 ЦПК України суд

ухвалив

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 вересня 2021 року.

Суддя В. В. Кокорєв