Ухвала

14 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 373/85/21

провадження № 61-14259ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

треті особи: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку залишено без розгляду у зв`язку із не усуненням недоліків.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 24 лютого 2021 року скасовано та направлено справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку про визнання права власності на земельну ділянку для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У серпні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції встановив, що залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року, позивачем не усунуто, оскільки судовий збір за подання позову не сплачено та не надано доказів на підтвердження відповідності вказаної ціни позову фактичній (ринковій) вартості нерухомого майна, виходячи з його дійсної вартості.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченнями учасника бойових дій від 20 березня 2002 року та від 09 червня 2008 року, копії яких були додані до позовної заяви, а тому суд першої інстанції не надав їм належної оцінки, безпідставно вимагав сплати судового збору від особи, яка відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати.

Згідно частини першої статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Таким чином, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують вказані обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд - обов`язок безпосередньо дослідити докази під час розгляду справи, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого

2021 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Згідно з частиною тринадцятою статті 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, оскільки позивачем дотримано вимоги процесуального закону та виконано ухвалу про залишення його позовної заяви без руху.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання, не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 та змісту постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, якою скасовано ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 лютого

2021 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду та направлено справу для продовження розгляду, є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Переяслав-Хмельницька районна державна

адміністрація, Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович