РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Лозинському Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про винесення обмеженого припису відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце прживання: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

- заборонити перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити спілкування з дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- заборонити наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: місце проживання: АДРЕСА_3 , місце навчання дітей ліцей №51 ім Івана Франка Львівської міської ради;

- заборонити вести листування , телефонні переговори з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.04.2010 р., перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так, у Франківському районному суді м. Львова перебуває на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу.

На фоні постійних незгод в родині почалися сварки, які переросли в серйозні конфлікти. Так, ОСОБА_2 погрожує дітям та заявниці. Перед початком навчального року 26.08.2021 р. заявниця з дітьми переїхала додому ( АДРЕСА_4 ), однак, не змогла зайти у квартиру, так як ОСОБА_2 поміняв замки.

30.08.2021 після багатьох телефонних розмов, ОСОБА_3 повернулася додому із дітьми, однак ОСОБА_2 влаштував скандал, свідком якого були діти.

Так, 31.08.2021 р. працівниками ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області складено протокол про обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 .

Отже, заінтересована особа, вчиняє психологічне та фізичне домашнє насильство відносно заявниці та дітей.

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила таку задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала думку захисника.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи просив відмовити в задоволенні заяви за безпідставністю такої, наголосивши на тому, що до суду не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_2 дій щодо психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_3 та дітей.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні заяви за безпідставністю. Крім того, останній наголосив на тому, що він також звертався в поліції щодо неправомірних дій заявниці.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали заяви та долучені докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 20 квітня 2010 р. Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №121.

Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

Так, у матеріалах справи також наявний припис щодо заборони заінтересованій особі, в будь-який спосіб наближатися до постраждалої особи. Термін дії припису до 10:10 год. 02.09.2021 р.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, однак такий протокол ще не розглянутий судом.

Так, судом встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою дійсно існують непорозуміння. Даний факт підтверджується заявами сторін у поліцію.

Як зазначено у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі Закон України № 2229-VIII) рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною 2 статті 26 цього Закону визначено, заходи тимчасового обмеження прав кривдника, які визначаються обмежувальним приписом, такими зокрема є: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що заявниця не надала до суду доказу того, що відносно ОСОБА_2 слід застосувати обмежувальний припис.

Суд наголошує на тому, що батьки мають рівні права щодо своїх дітей, саме обмеження цих прав, може негативно впливати на розвиток дітей, які стають очевидцем скандалів та сварок.

Більше того, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 , даний факт ніким не оспорюється. Однак заявниця просить встановити обмежувальний припис щодо перебування в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, у відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК Ураїни, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, ст.ст.1, 18, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_3 , іпн НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 02.09.2021 р.

Суддя Ванівський Ю.М.