Справа № 933/286/21
Провадження № 2/933/105/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Попович І.А.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

секретаря судового засідання - Камак О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення коштів внаслідок порушення договору, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2021 року позивач звернувся до Олександрівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення коштів внаслідок порушення договору.

21.05.2021 року на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом надіслані відповідні запити щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів.

28.05.2021 року, судом отримані відповіді, щодо місця реєстрації відповідачів.

31.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків, в частині сплати судового збору.

09.06.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

10.06.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він підписав із відповідачами договір за умовами якого він передав відповідачам 13000 доларів США, а відповідачі повинні були передати у користування земельну ділянку площею 12,32 га у користування позивачу. Відповідачі, отримавши зазначені грошові кошти в іноземній валюті, не дотрималась умов підписаного ними договору, земельну ділянку не передали позивачу. 02.11.2017 року один з відповідачів - ОСОБА_2 передав земельну ділянку площею 12,32 га в оренду ПП "Олександрівські землі".

Разом з тим, земельна ділянка була повернута відповідачам поза волею позивача. Надалі відповідачі в свою чергу передали в оренду цю земельну ділянку іншій особі та у позивача виникло право вимагати повернути кошти, надані відповідачам, а у відповідачів виник обов`язок повернути отримані кошти, так як були порушені умови договору щодо надання ОСОБА_4 земельної ділянки, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав збитки.

Тобто умови договору, що був підписаний між позивачем та відповідачами, не були виконані з боку відповідачів. А тому просить стягнути 13 000 доларів США з відповідачів.

Зазначив, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 14

серпня 2018 року по справі № 240/209/18 в задоволенні його позову до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, було

відмовлено повністю.

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018

року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від

03 вересня 2018 року, скасовано. Стягнуто в солідарному порядку з

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_4 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, як безпідставно набуте майно.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року постанову

Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, - скасовано, рішення

Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року

змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а у решті -

без змін.

Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені у позові вимоги та наполягав на їх задоволенні. При цьому зазначив, що гроші в сумі 13000 доларів США ОСОБА_2 передавав батько позивача ОСОБА_7 , це відомо з показів самого ОСОБА_7 , якого було допитано як свідка у минулій справі. За умовами договору, якому надав вже оцінку Верховний Суд у своїй постанові від 24.03.2021 року при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, відповідачі повинні були передати земельну ділянку у користування (розпорядження). Однак ОСОБА_2 не передав земельну ділянку у користування, про що свідчить відсутність відповідних належних доказів щодо передачі земельної ділянки. Кому вона передавалася невідомо.

Щодо умови в договорі про неможливість заявляти вимогу про повернення коштів ОСОБА_7 , представник позивача зазначив, що положення укладеного між сторонами договору нівелюють спосіб захисту порушених прав позивача, а тому ці умови є нікчемними і їх не можна застосовувати, бо вони погіршують стан позивача, навіть якщо порушені його права. В даному випадку його права порушені і за умовами ЦК України він має право на повернення цих коштів як відшкодування шкоди внаслідок невиконання договору.

В договорі зазначено, що позивач може повернути землю за умови повернення йому коштів. З огляду на те, що факт передачі земельних паїв не відбувся, то цей договір взагалі не виконаний з боку відповідачів, а виконаний лише позивачем щодо передачі коштів.

В договорі зазначено, що оригінали документів передано ОСОБА_4 , та як зазначає сам ОСОБА_2 державний акт на земельну ділянку площею 12,32 га він передав ОСОБА_7 , тобто площа земельної ділянки співпадає, а значить мова йде про одну й ту ж земельну ділянку (пай).

Точно неможливо встановити дату укладання договору, можна посилатися на рік укладення зі слів самого відповідача ОСОБА_2 оскільки саме він зазначає, що 3 роки земельна ділянка перебувала в користуванні у позивача, а після того передана іншій особі. Передача відбулася у 2018 році, тобто, договір був укладений у 2014 році, проте дату та місце встановити неможливо.

Факт передачі коштів та їх розмір встановлений змістом договору, де письмово відповідачі підтвердили отримання грошових коштів.

Щодо факту та дати передачі земельної ділянки відповідачем не наведено доказів, що земельну ділянку було передано позивачу, cуду не надано відповідного акту, отже факту передачі не відбулося.

Обставини визнані сторонами вважаються встановленими судом. Так, відповідач зазначає, що він передавав земельну ділянку позивачеві і зазначає цей рік, але позивач не визнає факту передачі йому земельної ділянки та користування нею, а тим більше розпорядження. Розпоряджався землею ОСОБА_2 , що підтверджується укладанням договору оренди з іншою особою.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з огляду на те, що з позивачем по справі він ніколи не зустрічався, бо той живе у Росії, а домовленість про передачу земельної ділянки в оренду на 3 роки була з батьком позивача - ОСОБА_7 на суму 60000 грн. Договір оренди не укладався, ОСОБА_7 написав саме розписку, а не договір, показав де поставити підписи та відповідачі розписалися. ОСОБА_7 забрав цю розписку та сертифікат, сказав, що буде оформлювати якісь договори. За три роки ніяких договорів так і не було оформлено. Через три роки ОСОБА_2 приїхав до ОСОБА_7 та повідомив йому, що має намір забрати землю та передати в оренду іншій особі. На що ОСОБА_7 показав документ, якого ОСОБА_2 раніше ніколи не бачив, та повідомив, що останній винен 13000 доларів США і якщо ОСОБА_2 кошти не поверне, то ОСОБА_8 землю не віддасть. Сертифікат також відмовився повертати поки не буде грошей. ОСОБА_2 також заперечував справжність свого підпису та підписів співвідповідачів по справі у наданому до суду договорі. Від проведення почеркознавчої експертизи під час розгляду іншого позову ОСОБА_2 відмовився через відсутність коштів для сплати за її проведення. На час складання розписки у ОСОБА_2 вже був державний акт на земельну ділянку, яку він передав в оренду ОСОБА_7 . Підписували лише один документ. Оригінал держакту перебуває у ОСОБА_7 .

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що в різних судових інстанціях було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, що мала аналогічний предмет спору - 13000 доларів США, які нібито позивач передав Булавіним за земельну ділянку. Як зазначив ОСОБА_2 , він вступав у певні правовідносини з ОСОБА_7 - батьком позивача. Землю він дійсно передавав ОСОБА_7 , про що останній не заперечував при розгляді вищевказаної цивільної справи. ОСОБА_2 на той час повинні були кошти, тому він пропонував різним особам землю в оренду за умови сплати орендної плати одразу за 3 роки. Домовленості було досягнуто саме з ОСОБА_7 , від якого у присутності своєї дружини він отримав 60000 грн., за мінусом 5000 грн., які ОСОБА_7 взяв для оформлення договору. Через деякий час ОСОБА_7 передавалися ксерокопії паспортів співвідповідачів по справі. Після спливу 3 років, ОСОБА_2 почав вимагати від ОСОБА_7 повернення земельної ділянки та державного акту на цю ділянку, але той відмовився, посилаючись на договір, за яким ОСОБА_2 продав йому землю, поставив умову: якщо ОСОБА_2 поверне 13000 доларів США, то ОСОБА_7 поверне землю. Скориставшись відомостями, внесеними до державного реєстру нерухомого майна, ОСОБА_2 уклав договір оренди землі з іншою особою, після чого і з`явився позов з вимогами про повернення коштів. Верховний Суд погодився з позицією суду першої інстанції при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, змінивши лише мотивувальну частину, та скасував рішення апеляційної інстанції. Отже, вважає, що у ОСОБА_4 відсутні правові підстави стягувати з відповідачів грошові кошти у сумі 13000 доларів США.

Договір є суперечливим (щодо умови про неможливість заявляти вимогу про повернення коштів ОСОБА_7 ) не визначає жодних правових наслідків і містить положення, які взагалі не стосуютьс позовних вимог. Не зазначено дату та місце укладення договору.

Аналогічні покази представник позивача виклав і у відзиві на позовну заяву. Також у своєму відзиві представник позивача просив суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_9 понесені ним судові витрати на правничу допомогу.

Також надав суду розрахунок суми судових витрат на надання професійної правничої допомоги відповідачу ОСОБА_2 по данній справі від 12.08.2021 року.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363161, ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 15 серпня 2008 року № 296, є власником земельної ділянки, площею 12,32 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0 та видано 26 серпня 2009 року. Кадастровий номер земельної ділянки: 010000262 (а.с.10-12).

Відповідно до письмового договору без дати його укладання (а.с.9), ОСОБА_2 , його донька - ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 беруть у ОСОБА_4 13 000 доларів США на власні потреби, а взамін надають земельний пай площею 12,32 га у користування (розпорядження).

З виходом закону "Про продаж земель" згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій.

Вимога щодо повернення коштів за будь-яких обставин не можлива.

Оригінали документів на землю передані ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14

серпня 2018 року по справі № 240/209/18, в задоволенні позову ОСОБА_4 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно (13 000 доларів США), - відмовлено повністю (а.с.14-18).

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018

року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від

03 вересня 2018 року, - скасовано. Стягнуто в солідарному порядку з

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_4 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, як безпідставно набуте майно (а.с.19-23).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року, постанову

Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, - скасовано, рішення

Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року

змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а у решті -

без змін (а.с.24-32).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 08.12.2017 року на підставі договору міни № 2-1066. Право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером: 010000262 належить ОСОБА_10 . 05.05.2021 року спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі від 01.03.2021 року, передана в користування ФГ "АГРО-АЛЬЯНС-2011" до 01.03.2070 року (а.с.114-115).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду землі», частини другої статті 792 ЦК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підпункт б) пункту 15 Розділу Х Перехідні положення, відповідно до якого, раніше 1 січня 2020 року не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непоіменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непоіменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд.

Судом встановлено, що згідно спірного непоіменованого письмового договору, співвідповідачі беруть у позивача 13 000,00 дол. США на власні потреби та передають позивачу у користування (розпорядження) земельну ділянку площею 12,32 га. Сторони у договорі зазначили, що після прийняття відповідного закону, що дозволяє продаж землі, сторони згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій. Оригінали документів на землю передані позивачу.

На підставі вказаного письмового договору позивач передав відповідачам грошові кошти за користування (розпорядження) земельною ділянкою, площею 12,32 га., яка протягом трьох років після укладення цього договору перебувала у користуванні позивача.

В договорі не зазначено ні дати його укладання, ні дати передачі спірних грошей, ні дати передачі земельної ділянки в користування позивачу.

Зі змісту договору вбачається, що сторони дійшли згоди не про фактичне отримання співвідповідачами грошей, а про досягнення домовленості щодо отримання грошей в певному розмірі в рахунок надання в користування земельного паю.

Позивач не надав суду, жодних належних та допустимих доказів в підтвердження факту передачі грошових коштів у розмірі 13 000,00 дол. США співвідповідачам.

Непоіменований договір без дати не є особистою розпискою відповідачів в отримані грошей, розписка відповідачів в отримані зазначеної в непоіменованому договорі без дати грошової суми, відсутня.

Відповідач ОСОБА_2 категорично заперечував отримання грошових коштів у розмірі 13 000,00 дол. США від позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що непоіменований договір без дати не є належним доказом отримання відповідачами грошових коштів у розмірі 13 000,00 дол. США.

При оцінці непоіменованого договору без дати, суд звернув увагу на наступне.

Відповідно до доводів представника позивача непоіменований договір без дати був укладений у 2014 році. На зазначений час відповідач мав на земельну ділянку з кадастровим № 010000262 Державний Акт на землю Серія ЯГ № 363161 виданий 26 серпня 2009 року. Натомість непоіменований договір без дати містить домовленість щодо земельного паю, право на отримання земельної ділянки за яким було реалізовене відповідачем ОСОБА_2 у 2009 році. Зазначену невідповідність представник позивача не зміг пояснити, зазначивши тільки про однаковий розмір земельної ділянки в договорі та державному акті. Дані пояснення представника позивача суд відхиляє, оскільки відповідно до умов договору оригінали документів на землю були передані позивачу.

Непоіменований договір без дати не містить кількість виготовлених оригіналів. Представник позивача зазначив, що договір мав два примірника, один з яких був наданий відповідачам, один залишився у позивача. Разом з тим, відповідач ОСОБА_11 в судових засіданнях спростовував наявність у нього оригіналу примірника договору.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року витребувано у позивача ОСОБА_4 оригінал договору, копія якого долучена до позовної заяви. 02.09.2021 року оригінал договору наданий суду представником позивача та досліджений у судовому засіданні 06.09.2021 р.

Разом з тим, при розгляді цивільної справи ЄУН № 240/209/18, представником позивача до матеріалів справи вже було долучено оригінал непоіменованого договору без дати, який за клопотанням представника відповідача був досліджений судом у даному судовому засіданні (а.с.124 ц/с ЄУН № 240/209/18). Таким чином у позивача наявні були два примірника оригіналу непоіменованого договору без дати, що підтверджує доводи відповідача ОСОБА_2 щодо ненадання йому оригіналу непоіменованого договору без дати.

Суд, також відхиляє доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні, про недотримання відповідачами умов непоіменованого договору без дати, щодо передачі земельної ділянки позивачу. Оскільки сама позовна заява містить протиречєві посилання на те, що відповідачі не передали земельну ділянку позивачу (а.с.1) та посилання на те, що земельна ділянка була повернута відповідачам поза волею позивача (а.с.3). При розгляді цивільної справи ЄУН № 240/209/18 судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що грошові кошти за домовленістю сторін передано відповідачам за користування земельною ділянкою, позивач користувався земельною ділянкою, що ним не заперечується.

За вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд вважає спростованим доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні, про недотримання відповідачами умов непоіменованого договору без дати, щодо не передачі земельної ділянки позивачу та не виконання умов договору з боку відповідачів. Відповідно до позовної заяви дана, спростована в судовому засіданні, обставина є єдиною підставою позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення коштів внаслідок порушення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 1.1. договору про надання правових послуг від 07.07.2021 року за № 323/07-2021, адвокат Кириченко О.О. та клієнт (співвідповідач по справі) ОСОБА_2 , уклали цей договір, зокрема на представництво адвокатом інтересів ОСОБА_2 та надання правової допомоги у цивільних справах. Відповідно до п. 2.1. сторони дійшли згоди, що за надання послуг адвоката розрахунком буду гонорар - фіксована оплата в розмірі 10000 гривень (а.с.99).

Згідно квитанції до прибуткового ордеру № 323 від 07.07.2021 року, адвокатом Кириченко О.О. було прийнято від ОСОБА_2 за договором № 323/07-2021 суму у розмірі 10000 грн. (а.с.100).

Вказані понесені витрати ОСОБА_2 документально підтверджені розрахунком суми судових витрат на надання професійної правничої допомоги відповідачу ОСОБА_2 по даній справі від 12.08.2021 року із зазначенням виду послуг, кількості годин витрачених на послугу та вартість однієї години надання послуг.

Отже, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то з позивача на користь відповідача слід стягнути усі понесені документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 77, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, 2, 13-15 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 6, 626, 638 ЦК України, ст. 125 ЗК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення коштів внаслідок порушення договору, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати в виді витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 06 вересня 2021 року.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Олександрівський районний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Олександрівського

районного суду Попович І.А.