КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/4549/20 Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Семашко Дмитром Миколайовичем , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальний будівельний холдинг ВОП «Шулявка» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, та з урахуванням уточнених позовних вимог від 28 вересня 2020 року (т.1, а.с.199-203) просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 74 762,17 грн., моральну шкоду в сумі 50 000 грн., а всього 124 762,17 грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та знаходиться на 2 поверсі. Відповідач по справі ОСОБА_1 , на підставі договору довічного утримання з ОСОБА_4 , є власником квартири НОМЕР_1 в тому ж будинку на 3 поверсі над квартирою позивача.

Так, вказувала, що 27 серпня 2018 року вона виявила залиття власної квартири. Після обстеження квартири було складено відповідний акт та визначено, що залиття квартири сталося з квартири, яка знаходиться поверхом вище. Після цього залиття її квартири відбувалось ще декілька разів 29 серпня 2018 року та 23 жовтня 2018 року.

ОСОБА_3 зазначала, що в день останнього залиття квартири, вона зателефонувала відповідачці у справі - ОСОБА_1 та запросила її оглянути квартиру, після чого остання зробила фотознімки та пообіцяла відшкодувати збитки, однак жодних дій нею вчинено не було, відповідач на дзвінки не відповідала, на зв`язок не виходила, тобто переховувалась.

Як зазначала позивач, внаслідок залиття було спричинено збитків на суму 61770 грн., що встановлено висновком будівельно-технічного експертного дослідження. Крім того, вона понесла витрати на експертне дослідження та на додаткове експертне дослідження в сумі 4009 грн. та 2 500 грн. відповідно, понесла додаткові витрати на електроенергію 1 143,60 грн., витрати на прання та сушіння килима - 900 грн., витрати на придбання ліків - 4 239,57 грн. та роботу електрика - 200 грн., а всього 74 762,17 грн. Також вказує, що їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює з врахуванням тривалості заподіяння та неодноразовості таких дій в розмірі 50 000 грн.

Оскільки відповідач фактично від мирного врегулювання відмовилась, позивач просила вирішити вказаний спір у судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду спричинену залиттям квартири в сумі 61770 грн., витрати за проведені експертні дослідження в сумі 6 509 грн., 900 грн. за прання та сушку килима, моральну шкоду в сумі 15 000 грн. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 841,79 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Семашко Д.М. подав апеляційну скаргу та просив його скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 262,68 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Так, представник апелянта посилається на неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи, зокрема, судом не було надано оцінки тому, що акти про залиття складені з порушеннями, відповідача жодного разу на складання таких актів не запрошували, копії актів їй не надавали, вона не бачила, що саме було залите та в якому місці й обсязі. Крім того, в таких актах не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженнями та діями власника квартири зверху, відсутні підписи мешканців квартир про ознайомлення з відомостями такого акту. В наданих позивачем актах відсутні дати залиття, що дали б змогу говорити про повторність такого залиття.

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт залиття її квартири, зокрема комісійний акт, яким би було підтверджено як сам факт залиття, так і причини та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.

Вказує, що навіть експертний висновок, що наданий ОСОБА_3 був складений на її замовлення без присутності апелянта, а тому він не повинен був братися судом до уваги. Відповідно, не могли бути стягнуті і витрати на проведення експертного дослідження. Щодо акту, який був складений самим позивачем ОСОБА_3 за підписом свідків, то апелянт вважає його неналежним доказом, що спрямований на збагачення позивача та не підтверджує факт настання події 23 жовтня 2018 року.

Також представник ОСОБА_1 - Семашко Д.М. наголошує на тому, що в жодному з актів не зафіксовано факт залиття паркету, килима, окрім акту, який позивач склала самостійно.

Апелянт вважає, що позивач не обґрунтувала, а суд безпідставно задовольнив вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки ОСОБА_3 не довела зв`язок між її захворюванням, придбанням ліків та залиттям квартири.

25 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 02 серпня 2021 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_3 та її представнику ОСОБА_5 було направлено на електронні адреси 05 серпня 2021 року (т.2, а.с.65). Крім того, ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом із копією апеляційної скарги було отримано особисто ОСОБА_3 18 серпня 2021 року (т.2, а.с.70).

Разом з тим, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у відзиві заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, оскільки у період з 23 липня 2021 року по 16 серпня 2021 року перебувала у відпустці та фактично не мала можливості отримати й подати відзив, адже перебувала за межами м. Києва.

Проте, стороною не надано жодного підтвердження перебування представника ОСОБА_5 у відпустці та/чи за межами м. Києва.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не приймається судом.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта, ОСОБА_1 , адвокат Семашко Д.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити. Вважає, що рішення ухвалено на неповно з`ясованих обставинах справи та на підставі наданих позивачем неналежних доказах.

Позивачка у справі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 при апеляційному розгляді заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому просили суд звернути увагу, що ними, як стороною позивача, надані до суду докази щодо неодноразових фактів залиття квартири позивачки із квартири відповідачки, а також встановлено причину залиття - неналежне утримання сантехнічного обладнання - змішувача на кухні відповідачки. Крім того, розмір спричиненої шкоди та причинно-наслідковий зв`язок підтверджується висновком будівельно-технічного експертного дослідження, який не спростований у встановленому порядку самою відповідачкою, як не спростований і розмір заподіяної шкоди. Просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника відповідача, позивачки та її представника, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 06 липня 1994 року. Квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 25 жовтня 2013 року. Зазначені обставини сторонами визнанні та не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2018 року позивач ОСОБА_3 виявила залиття власної квартири. Наступні залиття відбулись 29 серпня 2018 року та 23 жовтня 2018 року.

На підтвердження факту залиття позивачкою надано Акти щодо залиття квартири.

Так, 08 вересня 2018 року членами комісії ТОВ «Індустріально-будівельний холдинг» було складено акт в якому зазначено, що квартира АДРЕСА_1 в ході обстеження має наступні пошкодження: кухня - загальною площею 6,4 кв.м. має пошкодження стелі - водоемульсійне пофарбування приблизно 1,0 кв.м. Причину залиття встановити не вдалося так як мешканці квартири НОМЕР_1 , яка розташована поверхом вище не надають доступ для проведення обстеження інженерних мереж. Також в акті зазначено, що ймовірним заподіювачем шкоди є власник вище розташованої квартири НОМЕР_1 . Надано припис №467 від 31 серпня 2018 року. (а.с.9 т.1)

На підставі вищевказаного припису, 21 вересня 2018 року представниками ТОВ «Індустріально-будівельний холдинг» була оглянута квартира НОМЕР_1 та під час обстеження встановлено наступне: інженерні мережі холодного та гарячого водопостачання квартири знаходяться в задовільному стані, видимих поривів не виявлено. Санітарно-технічне обладнання потребує проведення робіт з обслуговування; змішувач на кухні під час обстеження протікає та потребує заміни. У висновках зазначено: причиною залиття є порушення правил експлуатації сантехнічного обладнання, а саме: несправний технічний стан змішувача в приміщенні кухні. Заподіювачем шкоди є власник квартири НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що наступне залиття квартири ОСОБА_3 відбулось 23 жовтня 2018 року. Разом із тим, на численні звернення ОСОБА_3 до ВОП «Шулявка» не направило комісію для складання акту про залиття, а тому позивач була вимушена самостійно скласти акт про залиття за підписом сусідів, які були свідками такого залиття.

В акті від 27 жовтня 2018 року зазначено, що внаслідок залиття квартири НОМЕР_2 пошкоджено стелю та стіни в коридорі, у ванній кімнаті замокання стелі (вода текла по стінах та стелі), замикання проводки, замочена антресоль в кухні, деформована дверна коробка, пошкодження стін та стелі на кухні та в кімнаті, «залитий» паркет, замочений килим в кімнаті розміром 3х4 метри замочені та деформовані меблі на кухні.

Актом від 29 жовтня 2018 року виявлено сліди залиття на кухні (стеля та стіни, виявлено відлущення масляного пофарбування дверної коробки) та в кімнаті (стіни та стеля). Комісія встановила, що причиною залиття квартири НОМЕР_2 є порушення правил експлуатації сантехнічного обладнання, а саме протікання змішувача в місці з`єднання з внутрішньою мережею ХВП в квартирі АДРЕСА_3 . Заподіювачем шкоди є власник квартири НОМЕР_1 .

Висновком №ЕD-1701-1-1200.18 будівельно-технічного експертного дослідження від 08 січня 2019 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження становить 43 804,00 грн. (а.с.20-62 т.1)

За проведене дослідження позивач сплатила 4009,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 21 листопада 2018 року (а.с.17 т.1).

Висновком №ЕD-1701-1-1338.19 додаткового будівельно-технічного експертного дослідження від 24 червня 2019 року встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження залиттям паркету в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення додаткового дослідження становить 33088,00 грн. При цьому перерахований з врахуванням результатів додаткового обстеження розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття вказаної квартири в цілому (в тому числі паркетної підлоги в житловій кімнаті), станом на час проведення додаткового дослідження становить 61 770,00 грн (а.с.70-75 т.1)

За проведення додаткового експертного дослідження позивач 15 травня 2019 року сплатила 2 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.67 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка у справі належними та допустимими доказами довела факт затоплення її квартири із квартири відповідачки із підстав неналежного утримання сантехнічного обладнання (змішувача на кухні) квартири АДРЕСА_3 , та, підтвердила розмір спричиненої шкоди на загальну суму 62670 грн., а також поклав на відповідачку витрати понесені позивачкою зі сплати витрат за проведення експертних досліджень в сумі 6 509 грн., та 841,79 грн. сплаченого судового збору.

Крім того, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині стягнення із відповідачки 15 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, мотивувавши вказаний висновок тим, що внаслідок пошкодження майна позивачки їй було заподіяно моральні страждання, та визначив суму відшкодування з врахуванням обсягу пошкоджень та їх наслідків.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним положенням законну рішення суду відповідає.

Так, відповідно до частини сьомої статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Як встановлено судом відповідачка у справі ОСОБА_1 , як власник квартири НОМЕР_1 , належним чином не утримувала та своєчасно не обслуговувала сантехнічне обладнання (змішувач ХВП) в кухні вище вказаної квартири, що призводило до неодноразового залиття квартири позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується наданими позивачкою та дослідженими в судовому засіданні актами. В результаті вказаної бездіяльності відповідачки майну позивачки було завдано шкоди, вартість відновлення якого згідно до проведеного експертного дослідження та додаткового експертного дослідування становить 61700 грн, а також уже понесені позивачкою витрати в розмірі 900 грн. на відновлення стану килима.

Відповідачка у справі, заперечуючи проти позову, належними та допустимими доказами не спростувала наданих позивачкою доказів щодо обставин завдання шкоди та розміру матеріального збитку.

Заперечення щодо невідповідності складених позивачкою та представниками ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» актів про залиття, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, з посилання на пункт 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

При цьому суд, задовольняючи позов, обґрунтовано дійшов висновку про те, що акт комісії ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» від 29 жовтня 2018 року містить причину залиття квартири позивачки ОСОБА_3 - порушення правил експлуатації сантехнічного обладнання, а саме протікання змішувача в місці з`єднання з внутрішньо будинковою мережею ХВП в квартирі НОМЕР_1 .

Таким чином, доводи апелянта про не встановлення судом причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачки та настанням негативних наслідків для позивачки є необґрунтованими.

Безпідставними на думку колегії суддів є і доводи апелянта в частині неправильності вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди позивачки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Водночас, п.5 постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, враховуючи, що внаслідок пошкодження майна позивачу були спричинені моральні страждання, враховуючи неодноразовість вказаних дій відповідачки, обсяги пошкоджень їх наслідки, засади розумності та справедливості суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди - 15 000,00 грн.

Зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, зокрема: висновках будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1701-1-1200.18 від 08 січня 2019 року та додаткового будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1701-1-1338.19 від 24 червня 2019 року; актів про залиття квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2018 року, від 21 вересня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2018 року; товарного чеку №03/11-4 від 03 листопада 2018 року щодо вартості прання килима; витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо належності вказаних квартир позивачу та відповідачу, що знаходяться в матеріалах справи та містять інформацію щодо обсягу робіт, які необхідно вчинити та їх вартості.

Зазначені докази у їх сукупності вказують на те, що саме з винної бездіяльності відповідача, зокрема неналежне утримання свого майна, позивачу завдано майнової шкоди.

Розмір збитків, завданих внаслідок пошкодження приміщення позивача відповідачем не спростований.

Вину у завданій позивачу шкоди відповідачем не спростовано, а на пропозицію суду першої інстанції щодо проведення судової експертизи відповідачка відмовилася.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до пошкодження майна позивача, а відповідач не спростував у належний спосіб даних доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 ч.6 п.1 та ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Семашко Дмитром Миколайовичем , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків визначених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв