КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/6718/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,за апеляційною скаргоюКомунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року в складі судді Василишина В. О.,

встановив:

01.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з березня 2013 року вона працює на посаді юрисконсульта з претензійної роботи юридичного відділу Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія».

03.09.2020 її було ознайомлено з наказом №553-к «Про персональне попередження працівника ОСОБА_1 про наступне вивільнення» від 01.09.2020 та з наказом №270 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності і штату працівників» від 01.09.2020.

У письмовій заяві від 03.09.2020 вона звернулась до керівника з проханням надати їй копію наказу №553-к від 01.09.2020 про персональне попередження та наступне вивільнення та подала заяву до приймальні директора.

Після цього вона повернулась до канцелярії щоб дописати в заяві також про видачу копії наказу №515-к від 17.08.2020 «Про доручення виконання обов`язків начальника юридичного відділу за період з 25.08.2020 по 31.08.2020», проте всі документи вже були передані директору.

04.09.2020 вона усно повідомила начальника юридичного відділу Демчук Т. П. та начальника персоналу Кондратюк Л. , що забула дописати в заяві ще один наказ. Обговоривши ситуацію, вони дійшли згоди, що вона у заяві від 03.09.2020 допише наказ №515-к від 17.08.2020 та їй буде видано копії двох наказів.

16.09.2020 ОСОБА_3 , яка виконувала обов`язки начальника юридичного відділу, отримала її заяву у відділі персоналу та звернулась до заступника директора Боровської В. надати дозвіл на видачу вказаних наказів.

Після отримання дозволу на видачу копії наказу, зважаючи на те, що вона обговорила ситуацію з Демчук Т. та Кондратюк Л. , вона дописала в заяві також про видачу наказу №515-к.

21.09.2020 вона звернулась із запитом до керівника на отримання публічної інформації.

Наступного дня, 22.09.2020 начальник юридичного відділу Демчук Т. надала їй для ознайомлення наказ від 21.09.2020 № 281 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким начальник відділу персоналу Кондратюк Л. оголосила їй догану за «самовільне дописування додаткової вимоги в оригіналі заяви, без погодження керівника підприємства».

Посилаючись на те, що вказаний наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в ньому не зазначено, в чому конкретно полягає порушення нею трудових обов`язків, які негативні наслідки настали для роботи підприємства, яку конкретну норму КЗпП України вона порушила. Наказ про оголошення їй догани підписано не роботодавцем в особі директора комунального підприємства, а начальником відділу персоналу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» від 21 вересня 2020 року №281 «Про застосування дисциплінарного стягнення» у частині, що стосується ОСОБА_1 (пункт 2). Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» - адвокат Усик М. Г. просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зазначив, що відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Свої доводи мотивує тим, що після підписання заяви про видачу копії наказу заступником директора Боровською В. С. , виконуюча обов`язки начальника юридичного відділу ОСОБА_3 надала оригінал заяви ОСОБА_1 , в якій остання дописала фразу про видачу їй ще одного наказу. Оригінал заяви з додатковою вимогою було надано до відділу персоналу.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила про здійснення такого допису та просила раніше подану заяву не розглядати. У даних поясненнях відсутнє посилання на те, що такий допис їй було дозволено здійснити з дозволу керівництва.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність в діях позивача порушень трудової дисципліни.

Зазначив, що посилання позивача на отримання усної згоди і дозволу від керівника юридичного відділу Демчук Т. П. та начальника відділу персоналу Кондратюк Л. О. на отримання наказу №515-к та допис про його видачу в раніше поданій заяві від 03.09.2020 є неправдивим та таким, що не відповідає дійсним обставинам, свідчить про намагання позивача надати своїм діям вигляд правомірності та незаконності накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Згідно п. 2.16 посадової інструкції юрисконсульта з претензійної роботи, остання забезпечує дотримання на підприємстві норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що позивачка всупереч Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015, які не передбачають редагування вхідного документу після отримання резолюції керівництва, здійснила допис у раніше подану заяву, чим порушила трудову дисципліну, а саме недотримання норм чинного законодавства України.

Акцентував увагу на тому, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до реального поновлення її прав з огляду на те, що позивач була звільнена у зв`язку з внесенням змін до штатного розпису, скороченням чисельності та штату працівників, своє звільнення не оскаржувала. Обраний позивачем спосіб захисту, як скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, яке не діє з моменту її звільнення та не завдав будь-якої матеріальної та моральної шкоди, не призведе до реального поновлення її прав, як і не призведе до можливості отримання нею відповідного відшкодування у випадку скасування даного стягнення, оскільки такі вимоги позивачем не ставились. Суд першої інстанції вказані обставини не дослідив та не надав їм оцінку в оскаржуваному рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Зазначила, що назва її посади «юрисконсульта з претензійної роботи» у 2019 році була змінена, проте нову посадову інструкцію розроблено та затверджено не було, однак в оскаржуваному наказі роботодавець посилається на невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Відсутність посадових інструкцій для посад, що передбачені в штатному розписі, слід вважати порушенням вимог законодавства про працю.

Звертає увагу, що її заява від 03.09.2019 не була зареєстрована у відповідності до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015, на які посилається відповідач.

В оскаржуваному наказі не вказано підстави для його винесення, а тому неможливо встановити в чому конкретно проявилося порушення, який проступок було вчинено, його наслідки та за що її притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку у діях або бездіяльності позивача.

В судовому засіданні представник Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» - Мазуренко Т. С. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом від 22.03.2013 № 131-к ОСОБА_1 прийнято на посаду юрисконсульта з претензійної роботи Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія".

Відповідно до наказу від 15.10.2019 №685-к посаду «Юрисконсульт з претензійної роботи» для приведення у відповідність до Класифікатора професій ДК 003:2010 перейменовано на «юрисконсульт».

Наказом директора Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» Краснощок О. від 21.09.2020 №281 «Про застосування дисциплінарного стягнення» юрисконсульту Юридичного відділу ОСОБА_1 за самовільне дописування додаткової вимоги в оригіналі заяви, без погодження керівника підприємства, оголошено догану. Підставою для видачі наказу зазначено: копія заяви ОСОБА_1 від 03.09.2020, оригінал заяви ( з додатковою вимогою) ОСОБА_1 , пояснювальні записки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.51 т.1).

Відповідно до змісту вказаного наказу, 03 вересня 2020 року юрисконсультом Юридичного відділу ОСОБА_1 було подано заяву на ім`я директора з проханням надати їй на руки копію наказу від 01.09.2020 №553-к «Про персональне попередження працівника про наступне вивільнення». Дана заява була розписана директором на виконавців: заступника директора Боровську В. С. і начальника юридичного відділу Демчук Т. П. і зберігалась в особовій справі ОСОБА_1

16 вересня 2020 року, виконуючи обов`язки начальника юридичного відділу ОСОБА_3 (виконувала обов`язки з 14.09.2020 по 17.09.2020 наказ від 14.09.2020 №579-к) отримала у начальника відділу персоналу Кондратюк Л. О. оригінал заяви ОСОБА_1 з метою отримання у заступника директора Боровської В. С. дозволу на видачу копії наказу, шляхом напису на заяві, із зазначенням даті і підпису. Після підписання заяви заступником директора Боровською В. С., виконуюча обов`язки начальника юридичного відділу ОСОБА_3 надала оригінал заяви ОСОБА_1 , в якій остання дописала фразу про видачу їй ще одного наказу «Про виконання обов`язків начальника юридичного відділу» в термін з 25.08.2020 по 31.08.2020.Оригінал заяви з додатковою вимогою було надано до відділу персоналу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на тривалий період не надання ОСОБА_1 запитуваної нею інформації, наявності у неї бажання оскаржити наказ про персональне попередження щодо наступного вивільнення, позивачем здійснено допис у заяві. При цьому цей допис щодо витребування ще одного наказу по підприємству здійснено за дозволом на той час її безпосереднього керівника ОСОБА_3 . Порушень трудової дисципліни зі сторони ОСОБА_1 суд не вбачав.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Судом першої інстанції обґрунтовано було встановлено, що в діях позивачки, яка тривалий час не могла отримати копію витребуваного нею наказу, відсутні порушення трудової дисципліни, при цьому її дії, пов`язані з дописом у поданій заяві про отримання ще одного наказу, які були здійсненні за погодженням з її безпосереднім керівником ОСОБА_3 , не призвели до будь-яких негативних наслідків для відповідача.

При винесенні наказу про накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не були враховані обставини, за яких було вчинено допис у заяві, а доводи апеляційної скарги про наявність в діях працівника порушень Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015, які не передбачають редагування вхідного документу після отримання резолюції керівництва, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року (справа №361/8918/20) у зв`язку з його неправомірністю скасовано наказ Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" від 21 вересня 2020 року №281 "Про застосування дисциплінарного стягнення" також в частині оголошення догани ОСОБА_3 за надання оригіналу заяви ОСОБА_3 , в якій остання дописала фразу про видачу ще одного наказу, та не попередження керівника про виявлену у заяві фальсифікацію.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 в подальшому була звільнена з роботи, а тому обраний нею спосіб захисту не призведе до реального поновлення її прав, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження ( ст. 13 Конвенції).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка скористалась своїм правом на захист порушеного трудового права з боку відповідача.

Та обставина, що позивачка до моменту ухвалення судового рішення була звільнена з роботи та своє звільнення не оскаржувала, не може бути достатньою підставою для висновку, що обраний нею спосіб захисту не призведе до реального поновлення її прав.

Визнання судовим рішенням незаконності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є також вельми дієвим способом захисту порушених трудових прав, зокрема, права позивача на ділову репутацію.

Визнання самого факту незаконності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, на думку суду, вже є достатньою справедливою сатисфакцією.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк