Номер провадження: 22-ц/813/8871/21
Номер справи місцевого суду: 500/4441/15-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/4441/15-ц

Номер провадження: 22-ц/813/8871/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) Бросківська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, 3) приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяна Іванівна,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяни Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення коштів у порядку реституції та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлену у складі судді Баннікової Н. В. о 12 годині 09 хвилині 13 квітня 2021 року про поворот виконання рішення суду,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою, в якій просить: 1) допустити поворот виконання додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 4020 гривень.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Апеляційного суду від 22.11.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі - 4 020 грн..

Виконавче провадження щодо примусового стягнення судового збору у розмірі 4 020 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року закінчено.

Постановою Верховного суду від 25.03.2020 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 р. у частині відмови у стягненні коштів скасовано, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 р. змінено.

Зменшено розмір суми, що підляже стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку реституції до 50 000 грн., але в межах вартості 1/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , одержаного у спадщину, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 ..

У решті постанову Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 р. залишено без змін.

За заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у частині розподілу понесених ним судових витрат у судах першої та апеляційної інстанції і переглядом справи у суді касаційної інстанції Постановою (додатковою) Верховного Суду від 30.09.2020 р. змінено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - в сумі - 1 432,70 грн., що становить 5 % від задоволених позовних вимог (Т. 4, а. с. 170).

2.4 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поворот виконання додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року.

Здійснено поворот виконання додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяни Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про стягнення коштів у порядку реституції, визнання довідки недійсною та зобов`язання вчинити певні дії. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі - 4 020 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавче провадження щодо примусового стягнення судового збору у розмірі 4 020 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року закінчено. Суму судового збору в розмірі - 4 020 грн. було сплачено ОСОБА_1 не добровільно, а примусово. Суд має вирішити питання про поворот виконання судового рішення (Т. 4, а. с. 204).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній сказі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розгляду задоволених вимог (Т. 4, а. с. 206 - 207).

2.7 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Бросківська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяна Іванівна, ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року про поворот виконання рішення суду (Т. 4, а. с. 211).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2021 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с. 212).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підглядає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про стягнення коштів у порядку реституції, визнання довідки недійсною та зобов`язання вчинити певні задоволено частково.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Апеляційного суду від 22.11.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі - 4 020 грн..

Виконавче провадження щодо примусового стягнення судового збору у розмірі 4 020 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року закінчено, відповідно до постанови старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Степанова М.О. від 22.12.2018 року.

Постановою Верховного суду від 25.03.2020 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 р. у частині відмови у стягненні коштів скасовано, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 р. змінено.

Зменшено розмір суми, що підляже стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку реституції до 50 000 грн., але в межах вартості 1/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , одержаного у спадщину, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 ..

У решті постанову Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 р. залишено без змін.

Постановою (додатковою) Верховного Суду від 30.09.2020 р. змінено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - в сумі - 1 432,70 грн., що становить 5 % від задоволених позовних вимог.

Крім того, у вказаному судовому рішенні касаційного суду від 30.09.2020 р. звернуто увагу на право ОСОБА_1 подати заяву про поворот виконання додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 р..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для здійснення повороту виконання додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 444 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання.

Настання повороту виконання можливе у разі:

- одержання позивачем (стягувачем) майна або грошових сум у порядку виконання рішення суду;

- скасування такого рішення і закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, або відмова у задоволенні позову чи заміна рішення шляхом задоволення позову в меншому розмірі, або скасування рішення з поверненням справи на новий розгляд, при якому позовні вимоги у меншому розмірі чи має місце відмову у їх задоволенні.

В порядку повороту виконання відповідачеві повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші, певні речі) у повному обсязі. Поворот виконання допустимий лише у обсязі безпідставно отриманого за скасованим рішенням.

Аналізуючи норми процесуального права щодо повороту виконання рішення суду, слід виходити, що таке може бути застосовано належним судом якщо буде встановлено, що рішення суду було виконано до його скасування.

Отже, за умови якщо питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, чинне законодавство встановлює єдину можливість вирішення цього питання судом першої інстанції (чи іншим судом, в якому перебуває справа) стосовно рішення, яким з відповідача стягнуто певне майно.

Як визначено у ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Поворот виконання рішення це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Як зазначив Конституційний Суд у рішенні від 02.11.2011 у справі №13-рп/2011, поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вище стоячим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2018 року (справа №203/2612/13-ц).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою (додатковою) Верховного Суду від 30.09.2020 р. змінено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 1 432,70 грн., що становить 5 % від задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

07 грудня 2020 року, на виконання вищевказаної додаткової постанови Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області був виданий виконавчий лист у справі № 500/4441/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 1 432,70 грн судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Виконавче провадження щодо примусового стягнення судового збору у розмірі - 1432,70 грн. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 1 432,70 грн на підставі додаткової постанови Верховного Суду від 30.09.2020 р. закінчено, відповідно до постанови державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Биркової І.О. від 28.12.2020 року

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги сплатила 4 020 гривень (Т. 3, а. с. 77).

Додатковою постановою Апеляційного суду від 22.11.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто - 4 020 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Виконавче провадження щодо примусового стягнення судового збору у розмірі 4 020 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі додаткової постанови Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року закінчено, відповідно до постанови старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Степанова М.О. від 22.12.2018 року.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року про поворот виконання рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе