Справа №628/1567/21
Провадження №2/628/691/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Барабанової В.В.

за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,

представника позивача адвоката Лященко А.М.,

представника відповідача адвоката Поліканова А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Лященко Аліна Михайлівна до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, ціна позову 1142427,16 грн., -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лященко Аліна Михайлівна звернулась до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти 36500,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову складає 1022350,40 грн.; стягнути 3 (три) відсотки річних за користування грошовими коштами 4287,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову складає 1022350,40 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2017 ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36500 доларів США за дольову участь у спільному бізнесі.

Факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача в сумі 36500 доларів США за дольову участь у спільному бізнесі підтверджується Угодою у вигляді власноручної розписки ОСОБА_3 від 01.09.2017.

В подальшому сторони спору не врегулювали між собою подальшу співпрацю та порядок повернення вищевказаних грошових коштів.

21.01.2021 позивач надіслав на адресу відповідача лист з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 36 500 доларів США до 01.02.2021.

В кінці березня 2021 року Позивач отримав від Відповідача відповідь на вимогу від 24 березня 2021 року, згідно якої стверджується, що між сторонами спору були договірні відносини.

Представник позивача зазначає, що сторонами спору не укладались будь-які письмові договори (правочини) про спільну діяльність та/або інше, а також про порядок повернення отриманих грошових коштів.

Станом на 21 квітня 2021 року Відповідач не повернув Позивачу безпідставно отримані грошові кошти і на даний час безпідставно продовжує користуватись цими коштами, чим порушує право власності та інтереси Позивача на своє майно (грошові кошти).

Представником відповідача адвокатом Полікановим А.М. у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що у позивача ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання з угоди від 01 вересня 2017 року виникло господарське зобов`язання з іншим суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 .. А тому з огляду на встановлені судами обставини, спір між сторонами виник щодо виконання господарського зобов`язання. Оскільки угоди укладались для зайняття господарською діяльністю і, підписуючи угоди, сторони мали статус ФОП та й надалі протягом вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року продовжували займатися торгівельною діяльністю, то такий спір має

розглядатися за правилами господарського судочинства.

При цьому, вказані обставини були встановлені між цими ж сторонами у цивільній справі №628/1866/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

І у вказаній справі ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.06.2020 року провадження по цивільній справі №628/1866/19 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України; роз`яснено учасникам справи, що заявлений спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07.12.2020 вказану ухвалу залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними обставинами, які суди встановили у цивільній справі №628/1866/19, позивач ОСОБА_1 в особі його представника, наполягаючи на тому, що 01.09.2017 між сторонами виникли договірні відносини щодо зберігання грошових коштів в сумі 36500 доларів США, - подав касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Постановою Верховного Суду від 26 липня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

Так, судами по справі №628/1866/19 було встановлено, що як вбачається зі змісту угод від 01 вересня 2017 року грошові кошти у розмірі 36500 доларів США були передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 за дольову участь у спільному бізнесі. З наведеного вбачається, що сторони погодили, що метою передачі грошових коштів у розмірі 36 500 доларів США була дольова участь у спільному бізнесі. Отже, суди дійшли висновку, що спір у справі, яка переглядається, стосується невиконання зобов`язань за угодами від 01 вересня 2017 року, тобто домовленості про сумісну діяльність між суб`єктами господарювання й між сторонами виникли господарські відносини.

Таким чином, обставини щодо умов, підстав та мети передачі вказаних грошових коштів в сумі 36 500 доларів США на підставі угоди від 01.09.2017 вже були встановлені судовими рішеннями у цивільній справі №628/1866/19, і ці обставини є преюдиційними, тобто такими, що не підлягають повторному встановленню судами у інших справах між цими ж сторонами.

Однак, звертаючись до суду з цим новим позовом, позивач, як на підставу позову посилається на те, що кошти у сумі 36500 доларів США, які були ним вкладені в дольову участь у спільному бізнесі згідно з угодою від 01.09.2017 р., - є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами, тому підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, позивач безпідставно та бездоказово, всупереч преюдиційним обставинам, встановленим по справі № 628/1866/19, посилається на те, що між сторонами були відсутні договірні відносини.

Представник позивача адвокат Лященко А.М. у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, кожній особі гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав.

У той же час закріплене в законі право на доступ до суду не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, представник позивача вказує, що 01.09.2017 ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36500 доларів США за дольову участь у спільному бізнесі.

Факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача в сумі 36500 доларів США за дольову участь у спільному бізнесі підтверджується розписками угодами від 01.09.2017.

Частиною другою статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктами 1 та 15 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).

Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частина друга статті 55 ГК України визначає суб`єктами господарювання не тільки господарські організації, але й громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які здійснюють господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Згідно роз`яснень, що були надані судам у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України,Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних судів, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по друге, суб`єктивний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи убачається, що сторони на час укладення угоди від 01 вересня 2017 року в установленому законом порядку були зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності. Згідно з відкритими даними с Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 11 липня 2005 року зареєстрований як ФОП (номер запису 0021253), а ОСОБА_2 з 02 грудня 2009 року, проте припинив підприємницьку діяльність 18 лютого 2020 року (номер запису 4004660)

Як вбачається зі змісту угод від 01 вересня 2017 року грошові кошти у розмірі 36 500 доларів США були передані позивачем відповідачу за дольову участь у спільному бізнесі.

З наведеного вбачається, що сторони погодили, що метою передачі грошових коштів у розмірі 36 500 доларів США була дольова участь у спільному бізнесі.

Аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань за угодами від 01 вересня 2017 року, тобто домовленості про сумісну діяльність між суб`єктами господарювання, а тому вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №492/1519/15-ц (провадження № 14-558цс19).

Посилання представника позивача у позові на те, що предметом спору є безпідставно отримане майно грошові кошти і ці спірні правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем регулюються нормами ст. 1212 ЦК України, не можуть бути прийняті судом, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Крім того, за матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 раніше звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, вказані обставини були встановлені між цими ж сторонами у цивільній справі №628/1866/19.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.06.2020 року провадження по цивільній справі №628/1866/19 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України; роз`яснено учасникам справи, що заявлений спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07.12.2020 року вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 липня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

Так, судами по справі №628/1866/19 було встановлено, що як вбачається зі змісту угод від 01 вересня 2017 року грошові кошти у розмірі 36 500 доларів США були передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 за дольову участь у спільному бізнесі. З наведеного вбачається, що сторони погодили, що метою передачі грошових коштів у розмірі 36500 доларів США була дольова участь у спільному бізнесі. Отже, суди дійшли висновку, що спір у справі, яка переглядається, стосується невиконання зобов`язань за угодами від 01 вересня 2017 року, тобто домовленості про сумісну діяльність між суб`єктами господарювання й між сторонами виникли господарські відносини.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст.ст. 19, 200, 255, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 20, 128 ГПК України, п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Поліканова Андрія Миколайовича задовольнити.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Лященко Аліна Михайлівна до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, ціна позову 1142427,16 грн. закрити.

Роз`яснити учасникам справи, що заявлений спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області протягом 15 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: В.В. Барабанова