КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 760/21473/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/8904/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г. 30 березня 2021 року в місті Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції із позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, у якому просила:

- встановити факт постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2009 року по 01 квітня 2020 року;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину у спільній сумісній власності на приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 .. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 . Весь час вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, що належав ОСОБА_3 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя. Крім їх спільної дитини з 2012 року з ними також проживала племінниця позивача. Під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно облаштовували будинок, за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. З січня 2010 року ОСОБА_3 не був працевлаштований, натомість позивач завжди мала постійний і достатній заробіток для утримання сім`ї. Також, під час спільного проживання у 2011 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано за спільні кошти автомобіль марки JAGUAR, д.н. НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де їй було повідомлено про необхідність підтвердження шлюбних відносин між нею та ОСОБА_3 .. Тому виникла необхідність звернення до суду з даними вимогами.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності - задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину у спільній сумісній власності на приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів, та показань свідків, і вважав їх достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з січня 2010 рок по 01 квітня 2020 року.

Що ж стосується набуття у власність будинку та автомобіля, то суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2010 рок по 01 квітня 2020 року та внаслідок їх спільної праці було набуто у власність будинок та автомобіль. А оскільки вказана майно є спільною сумісною власністю, то за позивачем суд визнав право власності на власності на 1/2 частину у спільній сумісній власності на приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням третя особа - ОСОБА_1 нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги на той факт, що ОСОБА_3 набув право власності на спірний житловий будинок ще 30 серпня 1991 року в порядку спадкування, а тому це майно не може бути спільною сумісною власністю. Суд помилково дійшов висновку, що державна реєстрація на будинок відбулась 30 листопада 2011 року, в цей час відбулась реєстрація дублікату правовстановлюючого документу, що не є підставою виникнення права власності. Обставини спільного проведення ремонтних робіт в будинку за спільні кошти не підтверджуються матеріалами справи.

Позивачем не було доведено факту спільного проживання з 2009 року, оскільки до 28 квітня 2015 року вона була зареєстрована за іншою адресою. Декларації про надання медичної допомоги фактично підтверджують факт проживання позивача з ОСОБА_3 лише з червня 2018 року. А отже судом невірно встановлені обставини фактичного проживання позивача та померлого ОСОБА_3 у період з січня 2010 року по 01 квітня 2020 року. А обставини щодо перебування ОСОБА_3 разом з дітьми на постійному утриманні позивача не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представники третьої особи адвокат Васильєв М.О. та адвокат Кириченко Н.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Представник позивача - адвокат Вольвак О.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідачі та третя особа ПН КМНО Малий О.С., в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 квітня 2020 року /т.1 а.с.7,74,88,141,155,168/. Вказана інформація наявна і в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть /т.1 а.с.146/

Згідно з довідкою № 10.11017 від 01 травня 2020 року ОСОБА_5 здійснила поховання померлого ОСОБА_3 на кладовищі «Мінське» у м. Києві /т.1 а.с.8/.

Спадковасправа після смерті ОСОБА_3 відкрита приватним нотаріусом Малим О.С. 16 травня 2020 року за заявою ОСОБА_5 /т.1 а.с.52,78,92,135-193/.

Згідно з медичною документацією з 2018 року ОСОБА_3 перебував на обліку з діагнозом «цероз печінки» /т.1 а.с.31-39/. Причиною смерті у довідці № 160 від 01 квітня 2020 року вказано «хронічна серцева недостатність. Хронічна ішемічна хвороба серця» /т.1 а.с.142/.

ОСОБА_3 з 08 серпня 1985 року і до часу смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорта, витягом з реєстру територіальної громади м. Києва /т.1 а.с.9-10,140, 153,156/.

Позивач з 28 квітня 2015 року по даний час також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відмітка в її паспорті, довідка про реєстрацію місця проживання особи від 22 травня 2020 року, витяг з реєстру територіальної громади м. Києва /т.1 а.с.11-14,19,153,157-158/.

В 2018 році за цією адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були оформлені декларації з лікарем, який надає первинну медичну допомогу /т.1 а.с.22,23/.

Позивач та ОСОБА_3 , згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 25 вересня 2012 року, є батьками ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане також підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження /т.1 а.с.15, 16, 147,150-151/.

Дитина ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження і по даний час, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання, копія довідки про склад сім`ї КП «Батиївський», витяг з реєстру територіальної громади м. Києва /т.1 а.с.20,21,153/.

ОСОБА_4 станом на 22 травня 2020 року навчалась у другому класі Спеціалізованої школи №43 з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу «Грааль» у м. Києві, яка розташована по АДРЕСА_2 /т.1 а.с.17/.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 був отриманий ОСОБА_8 в порядку спадкування. Згідно з дублікатом свідоцтва про право на спадкування по заповіту, виданим 31 серпня 1991 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 . Даний будинок є половиною спареного, його площа становить 43,7 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 300 кв.м. Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 10-88 /т.1 а.с.24/.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 30 листопада 2011 року, право власності на даний будинок було зареєстровано на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину № 10-88 від 20 травня 2011 року/т.1 а.с.25/.

ОСОБА_3 був зареєстрований власником автомобіля «JAGUAR» модель «X-TIPE» номер шасі, кузова НОМЕР_3 , д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_4 /а.с.26/.

В жовтні 2013 року ОСОБА_5 зверталась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу кредиту у розмірі 28475,78 грн /т.1 а.с.40,41/.

Обставини спільного проживання та перебування у шлюбних відносин позивач підтверджує також спільними фото зі спільного відпочинку /т.1 а.с.42-51/.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується її свідоцтвом про народження НОМЕР_5 виданим Міським палацем новонароджених 12 квітня 1986 року та свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 23 травня 2015 року, з якого вбачається зміна прізвища з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » /т.1 а.с.75,77,89,91,165,166,171/.

Зі спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини /т.1 а.с.160/.

Також ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про залучення її третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ця заява була задоволена судом першої інстанції, ухвалою постановленою усно та занесеною до протоколу судового засідання від 10 листопада 2020 року /т.1 а.с.68-71,98/.

ОСОБА_1 заперечує заявлені позовні вимоги, зокрема, вказує на відсутність доказів проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 , наявності між ними стосунків притаманних подружжю в період з 2009 по 2020 роки. Вимоги про визнання майна спільною власністю вважає безпідставними, так як будинок одержаний у спадщину до вказаного позивачем 2009 року, автомобіль придбаний в 2011 році, тобто до народження спільної дитини, і до початку проживання позивача у ОСОБА_3 /т.1 а.с.113-119/. На підтвердження обставин відсутності спільного проживання позивача та ОСОБА_3 в 2009 році нею були надані та судом долучені фото зі святкування дня народження ОСОБА_3 , де вбачається присутність другої дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_12 . Також ОСОБА_1 вказує про наявність у ОСОБА_3 сина ОСОБА_13 , з яким і він, і вона підтримували дружні відносини, що також підтверджується спільними фото /т.2 а.с.24-29/.

Зі спадкової справи також вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в інтересах ОСОБА_13 , який є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_6 , виданим Первомайським відділом ЗАГС м.Бешкек (Республіка Киргистан)17 листопада 2003 року. У заяві посвідченій нотаріально у Киргизькій Республіці Головаш Степан Олександрович вказує, що він приймає всі права та обов`язки, що належали його батькові ОСОБА_3 /т.1 а.с.185-190/.

Також зі спадкової справи вбачається, що до нотаріуса із заявою звернувся, ще один спадкоємець - батько померлого ОСОБА_14 . У своїй заяві від 30 вересня 2020 року він вказує що йому відомо про його права, однак від прийняття спадщини він відмовляється на користь малолітньої онуки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /т.1 а.с.191-192/.

У відзиві на позов відповідач Київська міська рада заперечували проти позову, посилаючись на наявність інших спадкоємців і, відповідно, відсутність прав територіальної громади на спадкове майне, що залишилось після смерті ОСОБА_3 /т.1 а.с.230-232/.

Судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , їх покази наявні на диску зі звукозаписом судового засідання.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. (ч.1 та ч. 3 ст. 1277 ЦК України).

В порядку ч.1 та ч. 4 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В порядку ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За правилами встановленими ч.ч.1,4 ,6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями п.4 ч.3. ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц вказала на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 цієї постанови).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів, та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Верховний Суд у Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 роз`яснив, що найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У Постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011 Верховним Судом були розглянуті аналогічні правовідносини, а саме правовідносини щодо спадкування. Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що оскільки ОСОБА_2 , яка була неповнолітньою на день смерті свого батька та на час ухвалення рішення судом першої інстанції, має майнові інтереси щодо спірного домоволодіння, а відтак саме вона в особі її законних представників або представників органу опіки та піклування, а не виконавчий комітет Мукачівської міської ради, мала бути відповідачем в цій справі. ОСОБА_2 до участі у справі не залучалася, а оскаржуваним рішенням порушено її законні права на спадкування частини спірного майна. Таким чином, позов у цій справі пред`явлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

В мотивувальній частині цього рішення Верховним Судом вказано на те, що з правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом і у інших постановах, зокрема, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

В даній справі ОСОБА_5 пред`явила позов до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та Київської міської ради. Предметом спору є встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та померлої особи, а також визнання за позивачем права власності на майно, набуте за цей час.

Виходячи з положень ст. 1277 ЦК України територіальна громада може набути право на спадкування лише у разі відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину. Отже пред`явлення позову про визнання прав на майно, що входить до складу спадщини до органів місцевого самоврядування, є обґрунтованим у разі наявності прав територіальної громади.

Хоча, в силу ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права, до яких відносяться і сімейні. Проте, враховуючи, що до спадкоємця переходять усі права і обов`язки, у спорі щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з особою, що на час звернення до суду померла, відповідачем також має виступати спадкоємець, так як ці обставини і факти безпосередньо пов`язані з визначення складу та обсягу спадкового майна.

З матеріалів справи вбачається наявність у померлого ОСОБА_3 спадкоємців за законом першої черги, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, тим самим реалізувавши свої права спадкоємців, а саме діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_13 ..

А отже пред`явлення вимог про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно, що входить до складу спадщини, до органів місцевого самоврядування, за наявності спадкоємців, які прийняли спадщину, є безпідставним.

В ході розгляду справи клопотань про заміну цих відповідачів належними, позивач не заявляла.

ОСОБА_1 була залучена судом першої інстанції в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, але вказане не усуває допущеного порушення процесуального права щодо визначення належного відповідача/відповідачів у справі.

Питання про залучення до участі у справі ОСОБА_13 взагалі не розглядалось судом першої інстанції, хоча прийняте судом рішення безпосередньо впливає на його права та інтереси.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_13 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до висновку, що визначені позивачем відповідачі - Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація та Київська міська рада не є належними. Таким чином, даний позов пред`явлено до неналежних відповідачів, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у його задоволенні. Проте, вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції і призвело до порушення норм процесуального права.

При цьому, слід зазначити, що в порядку ст.ст. 51, 367 ЦПК України у апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 просила про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав недоведеності, проте в ході розгляду справи апеляційним судом встановлено обставини наявності неналежного відповідача та незалучення до участі у справі особи, права якої порушуються судовим рішенням, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що вказане не перешкоджає їй звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад учасників спірних правовідносин.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При звернені з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено 2522,4 грн судового збору. Вимог про компенсацію витрат в`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в порядку визначеному ЦПК України, ОСОБА_1 заявлено не було. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 просила про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, вказана вимога знайшла своє підтвердження, тому сума понесених витрат підлягає компенсації за рахунок позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст рішення складений 09 вересня 2021 року.