Справа № 635/1174/21
Провадження № 2/635/1977/2021
08 вересня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді - Шинкарчука Я. А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що позивача є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого 14 жовтня 2005 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу, реєстр № 1624. За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , 1968 р.н., ОСОБА_2 , 1978 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н., ОСОБА_5 , 2006 р.н., що підтверджується довідкою Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 10 лютого 2021 р. № 438. Відповідач ОСОБА_2 - колишня дружина позивача, шлюб між ними розірваний відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року. Відповідач ОСОБА_3 - син ОСОБА_2 від першого шлюбу. За адресою реєстрації відповідачі не проживають з травня 2013 року, їх особистих речей в будинку не має. Протягом усього часу не проживання відповідачі участі у витратах по утриманню будинку, комунальних платежів не приймають. Реєстрація відповідачів у належному на праві власності позивачу ОСОБА_1 будинку, обмежує його у праві володіння, користування та розпорядження житлом. Крім того, відповідач змушений сплачувати комунальні платежі з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, що для нього є значною грошовою сумою.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином.
Позивач ОСОБА_1 надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились повторно, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, а також будь яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача та його представника наданих ними у письмовій заяві про розгляд справи без їх участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які належно повідомлялись про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Відповідно договору купівлі продажу від 14 жовтня 2005 року, посвідченого 14 жовтня 2005 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу, реєстр № 1624 ОСОБА_1 належить 41/200 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8810963 від 01 листопада 2005 року право власності на 41/200 частинну житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 14 жовтня 2005 року, р. №1624 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Рішенням Комунарської сільської ради Харківської області Харківського району ІІІ сесії УІІ скликання від 09 грудня 2015 року перейменовано вулицю Комсомольську на вулицю Мовчанівську.

У відповідності до інформації Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області № 438 від 10 лютого 2021 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1968 р.н., ОСОБА_6 , 1978 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н. та ОСОБА_5 , 2006 р.н.

Крім того, реєстрація місця проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується картками реєстрації осіб (Додаток 4 до Правил)

Заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

11 березня 2015 року рішення суду набрало законної сили.

Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі відносились до члена сім`ї власника будинку ( позивача по справі) ОСОБА_1 .

На час звернення до суду з даним позовом сторони проживають окремо, відповідачі за зареєстрованим місцем проживання не мешкають без поважних причин з травня 2013 року.

Під час розгляду справи судом відповідачами не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення перешкод з боку позивача щодо їх проживанню за місцем реєстрації.

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з травня 2013 року за місцем реєстрації, тобто в будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом від 10 лютого 2021 року, складеного депутатом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області Ченурко А.М. у присутності сусідів : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Отже, судом встановлено, що відповідачі не є власниками спірного будинку, на даний час не є членами сім`ї власника, без поважних причин з травня 2013 року не проживають в зазначеному будинку, доказів укладення договору з власником про порядок проживання та утримання житла відповідачами не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях , тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок на користь держави, відповідно з кожного.

Керуючись статтями 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок на користь держави, відповідно з кожного.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 22 лютого 2019 року органом 6351, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Харківським РВ УМВСУ в Харківській області 28.03.2013 року, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 16 вересня 2021 року.

Суддя Я.А. Шинкарчук