ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2058/21 Справа № 201/422/19 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контра Дніпропетровської області, про встановлення юридичних фактів, визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона у 1965 році познайомилась з ОСОБА_5 , 1934 року народження, яка мешкала в м. Дніпропетровську. Вони з нею за короткий час стали подругами. Також, познайомилась з її чоловіком ОСОБА_6 . Всі роки позивач з родиною ОСОБА_7 близько спілкувались, дружили родинами, сумісно відпочивали. В зв`язку з розлученням позивач була змушена повернутись з м. Запоріжжя в рідне смт. Якимівку Запорізької області. У липні 1998 року позивачка була звільнена з роботи; в зв`язку з кризовим становищем в державі та передпенсійним віком працевлаштуватись їй не вдавалося; її матеріальне становище було вкрай тяжке, вимушена була постійно займати грошові кошти у знайомих. Станом на 2000-2001 рік ОСОБА_5 була також пенсіонеркою, дітей та близьких родичів в неї не було, але її систематично матеріально підтримував її далекий родич ОСОБА_8 , який постійно мешкав в м. Житомирі, але мав наміри на її житлову квартиру. Поміч була на відповідному рівні, та давала можливість економити свою пенсію ОСОБА_5 . В квітні 2001 року позивач, відвідуючи свою близьку подругу ОСОБА_5 , поскаржилась їй на своє скрутне фінансове становище. ОСОБА_5 близько сприйняла її проблеми в житті і маючи можливість, пообіцяла допомагати їй матеріально, надаючи частину своєї пенсії та продукти харчування. Окрім цього ОСОБА_5 надала їй свій одяг. З червня 2001 року по серпень 2002 року позивач знаходилася на утриманні ОСОБА_5 , систематично отримуючи від неї продукти харчування та грошові кошти в розмірі 100-120 грн. щомісячно. Грошові кошти та продукти харчування вона отримувала від ОСОБА_5 особисто або через ОСОБА_9 , яка приїздила з м. Дніпропетровська в с. Новоданилівка Якимівського району. Під час особистого спілкування влітку 2002 року з ОСОБА_5 , яка хворіла на онкологічну хворобу, вона поділилась своїми планами на майбутнє залишити позивачці в спадщину зазначену квартиру та грошові кошти в розмірі 4700,00 радянських карб., які знаходились на її ощадній книжці У вересні 2002 року позивач, приїхавши у м. Дніпропетровськ до ОСОБА_5 , дізналася про її смерть від ОСОБА_8 .. При нагоді, взявши оригінали ощадної книжки та правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , позивач зробила копії вказаних документів, а оригінали поклала на місце у шафу; також зробила копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 . Користуючись отриманими ключами, після смерті ОСОБА_5 вона неодноразово приїздила до квартири АДРЕСА_1 та здійснювала в ній генеральне прибирання. Більше того, вона навіть здійснювала у вказаній квартирі поточний ремонт, переклейку шпалер в одній із кімнат та побілку стелі, уклавши договір з майстром, та отримувала Акти виконаних робіт. Одного разу, під час її знаходження в квартирі, навідався ОСОБА_8 , який намагався створити скандал; пізніше, коли вона в черговий раз приїхала до квартири, з`ясувалось, що вищевказані документи зникли. Відповідно до положень ст. 525 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року) часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до положень ст. 531 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року), до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. На теперішній час, після юридичної консультації, та у зв`язку із відсутністю спадкоємців 1-ї 2-ї черги після смерті ОСОБА_5 , відповідно до ст. 531 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року), вона розуміє, що знаходячись більше одного року з червня 2001 року по серпень 2002 року на утриманні померлої ОСОБА_5 , будучи непрацездатною особою, вона має право на спадкування за померлою ОСОБА_5 , 1934 року народження. Більше того, враховуючи її дії по догляду за квартирою АДРЕСА_1 , котрі вона здійснювала одразу після смерті ОСОБА_5 , в тому числі її дії по здійсненню у вказаній квартирі генерального прибирання, поточного ремонту з переклейки шпалер в одній із кімнат та побілку стелі, що підтверджується долученими копіями Актів виконаних робіт, то відповідно до положень ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року), вона фактично вступила в володіння та управління спадковим майном після смерті ОСОБА_5 - квартирою АДРЕСА_1 . Згідно п. 1 ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка стверджує, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (квартирою) із дотриманням строку, встановленого ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня 1999 року), тобто в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Вказане підтверджується тим, що договір на генеральне прибирання квартири був укладений нею 28 вересня 2002 року, що підтверджується копією Акту виконаних робіт від 28 вересня 2002 року. Окрім цього, договори щодо наклейки шпалер в одній із кімнат та побілки стелі квартири були укладені також в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Вона є особою з дуже низьким матеріальним достатком, тому внаслідок нестачі матеріальних коштів раніше не зверталась за оформленням своїх спадкових прав на спадщину за померлою ОСОБА_5 , але отримання свідоцтва про право на спадщину строком не обмежено. В 2017 році вона звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_1 , 1946 року народження, перебувала на утриманні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , з червня 2001 року по серпень 2002 року. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі №330/316/17 вказану заяву було задоволено та встановлено зазначений факт. Окрім цього, в 2017 році вона також звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області з заявою про встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_1 , 1946 року народження, з 28 вересня 2002 року вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_5 , 1934 року народження. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 у справі 330/1153/17 вказану заяву було також задоволено, та встановлено зазначений факт її фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 . 03 листопада 2017 року вона звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1934 року народження, проте нотаріальна контора із невідомих їй причин ніяк не відреагувала на прохання видати їй свідоцтво про право на спадщину і постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії теж не винесла. Вже після цього позивач дізналася, що рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі №330/316/17, та від 14 серпня 2017 року у справі №330/1153/17 були оскаржені ОСОБА_3 (дочкою ОСОБА_8 ) та ОСОБА_4 (сином ОСОБА_10 ), котрі не погоджуються з фактами, що були встановлені судами та не визнають її право власності у порядку спадкування на вказану квартиру. Відповідно, суд апеляційної інстанції скасував рішення судів першої інстанції у справах №330/316/17, №330/1153/17 та залишив у вказаних справах її заяви без розгляду, в зв`язку із виникненням спору про право. Отже позивач, як спадкоємець, що була непрацездатною та перебувала на утриманні ОСОБА_5 з червня 2001 року по серпень 2002 року (тобто більше одного року) і після смерті ОСОБА_5 , з 28 вересня 2002 року фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (квартирою АДРЕСА_1 ) відповідно п. 1 ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року (в редакції від 30 жовтня1999 року). Тому позивач просила:

встановити юридичний факт, що непрацездатна ОСОБА_1 перебувала на утриманні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з червня 2001 року по серпень 2002 року;

встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 з 28 вересня 2002 року вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_5 ;

визнати за позивачем право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 жовтня 2020 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання від 31.08.2021 року, в якому він просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_5 , 1934 року народження, за життя належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.02.1997 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 20.02.1997 року №1/1327-97 (а.с. 32 зворот т.1, 14 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську обласного управління юстиції 06.09.2002 року (а.с. 28 зворот т.1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявна також копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2005 року у справі №2-3836/2005, яким встановлено факт, що ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_10 (а.с. 113 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2005 року у складі судді Антонюка О.А.в справі №2-741 позов ОСОБА_8 було задоволено частково. Встановлено факт спільного мешкання ОСОБА_8 з ОСОБА_5 з 1998 року; визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; в задоволенні позову про поновлення терміну на прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину житла відмовлено (а.с. 112 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2005 року скасовано. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 продовжено строк до 27 червня 2006 року для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відмовлено (а.с. 114 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 18 жовтня 2007 року, в порядку забезпечення касаційного розгляду цивільних справ, зазначене вище рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року залишено без змін (а.с. 115 т.1).

02 червня 2006 року ОСОБА_8 звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його двоюрідної сестри ОСОБА_5 (а.с. 19, 63 т.2).

Крім того, 09 червня 2006 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про прийняття спадщини після смерті його двоюрідної сестри ОСОБА_5 (а.с. 28, 64 т.2).

ОСОБА_11 подав заяву про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_12 (а.с. 64 зворот т.2).

Згідно копії спадкової справи після ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведеної Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.06.2006 року, свідоцтво про про право на спадщину ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не видавалося (а.с. 163-122 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Піщанської сільської ради 21.11.2012 року (а.с. 50 т.2).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою 15.09.2015 року за №2-993, спадщину після ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняв його син - ОСОБА_4 (відповідач у справі), а саме на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 29 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 30.10.2013 року (а.с. 23 т.2).

Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина.

Відповідач у справі ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_13 серії НОМЕР_4 , а також свідоцтвом про одруження ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_15 ». (а.с. 25, 26 т.2).

У встановлений законом строк 04 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 137 т.2)

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвої О.В. від 22 грудня 2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті її батька ОСОБА_8 , оскільки вчинення такої нотаріальної дії протирічить діючому законодавству України (а.с. 187-188 т.2).

Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіної О.С. від 13 листопада 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_5 .

Підставою для відмови стала неможливість встановити родинний зв`язок ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , зокрема відсутні докази на підтвердження родинного зв`язку між одним із батьків ОСОБА_16 : ОСОБА_17 мати або ОСОБА_16 з ОСОБА_18 або ОСОБА_19 .

03 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1934 року народження. Вказане підтверджується копією листа Першої Дніпровської державної нотаріальної контори від 07 листопада 2017 року № 5023/02-14.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року у справі №330/1153/17 встановлено факт того, що ОСОБА_1 , 1946 року народження, вступила в управління та володіння спадковим майном квартирою АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , 1934 року народження.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року (з врахуванням ухвали цього ж суду від 17 грудня 2018 року про виправлення описки), №330/1153/17 апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду (а.с. 122-125 т.1).

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі №330/316/17 заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні задоволено. Встановлено юридичний факт перебування на утриманні непрацездатної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у громадянки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з червня 2001 року по серпень 2002 року (а.с. 118-121 т.1).

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2018 року №330/316/17, залишеною без змін постановою Верховного Суд від 04 червня 2020 року, апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду (а.с. 118-121 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року у справі №201/574/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання права власності. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому має загальну площу 53,6 кв. м., житлову площу 29,2 кв.м. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 206-208 т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання права власності відмовлено (а.с. 206-208 т.1).

Предметом спору даної справи є право на спадкування майна ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому до даних правовідносин застосовуються положення ЦК Української PCP 1963 року, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 524 ЦК Української РСР (тут і надалі, в редакції 1999 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (статті 525 ЦК Української РСР).

Статтею 531 зазначеного вище закону було встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина 2 вказаної вище статті).

Судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №705/4197/18 (провадження №61-3116св198).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів її перебування на утриманні ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з червня 2001 року по серпень 2002 року, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з червня 2001 року по серпень 2002 року.

Доказів, які б підтверджували джерело доходу та розмір доходу спадкодавця, позивачем надано не було, а тому не доведений факт можливості надання утримання спадкодавцем ОСОБА_5 позивачці, з огляду на похилий вік спадкодавця.

Більше того, згідно копії трудової книжки позивача, вона була звільнена з роботи повара 4 розряду 07.07.1998 року, у зв`язку з скороченням штату (а.с. 17 т.1). Згідно змісту позовних вимог, ОСОБА_1 не вдавалося влаштуватись на роботу, в зв`язку з кризовим становищем в державі та передпенсійним віком; існувала на випадкові заробітки.

Згідно копії довідки Управління пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області від 12.01.2017 року №35, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Якимівському районі та отримує пенсію за віком з 10 жовтня 2001 року по теперішній час (а.с. 20 т.1).

Тобто, непрацездатність за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , набула лише у віці 55 років з 10 жовтня 2001 року.

Посилання позивача на те, що вона була у період з червня 2001 року по серпень 2002 року у скрутному матеріальному становищі, на підтвердження чого надала копію договору позики, не може бути підставою для встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з червня 2001 року.

Жодних доказів надання спадкодавцем ОСОБА_5 систематичного матеріального утримання (в грошовій чи натуральній формі) позивачки суду не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується протоколами судових засідань, звукозаписом засідань та письмовими матеріалами справи.

Оскільки немає підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 , як непрацездатної особи, на утриманні спадкодавця ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з червня 2001 року по серпень 2002 року, тому у позивача відсутнє право на спадкування після вказаного спадкодавця.

За таких обставин, є неефективним способом захисту та не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, що вона з 28 вересня 2002 року вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_5 .

Не підлягає також задоволенню вимога про визнання за позивачем права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже вона є похідною від встановлення вище зазначених фактів.

Суд першої інстанції безпідставно встановив факти, які не були предметом розгляду даної справи, зокрема, ОСОБА_8 , 1927 року народження, з 1998 року постійно проживав разом з двоюрідною сестрою, ОСОБА_5 , однією сім`єю у кв. АДРЕСА_1 , а також підтверджено факт проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 однією сім`єю з 1998 року. На підтвердження таких фактів, у даній цивільній справі, ні місцевому, ні апеляційному судом належних, допустимих та достатніх доказів не надано.

Колегія звертає увагу, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2005 року у справі №2-3836/2005 встановлено факт, що ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_10 (а.с. 113 т.1). Однак, матеріалами цивільної справи, що розглядається, вказаний факт не підтверджено і саме тому зазначення місцевим судом, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є двоюрідними братами померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується актовими записами, довідкою - є безпідставним та підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.

Крім того, місцевий суд невірно застосував до спірних правовідносин норми ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, адже спір у даній справі заявлений з приводу спадкування майна ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому в даному випадку підлягає застосуванню ЦК Української РСР у відповідній редакції.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки не може бути скасоване законне та правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова