Справа № 357/2944/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Бараєва А. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживає та зареєстрований її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Вона займається вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя сина, забезпечує його харчуванням, лікуванням, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, створює умови для отримання ним освіти, піклується про його фізичний розвиток, створила всі належні умови для виховання, навчання та розвитку.

Батько від народження дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню свого сина.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2003 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на користь матері дитини ОСОБА_5 з 01 серпня 2003 року і до досягнення повноліття дитини.

У вересні 2020 року, будучи неповнолітнім, ОСОБА_4 вступив до Білоцерківського національного аграрного університету.

Вона несе додаткові витрати на дитину, а відповідач ухиляється добровільно допомагати та надавати додаткові витрати.

Аліменти, які вона отримує на утримання сина, для його повноцінного фізичного та психологічного розвитку не вистачає. Додаткових коштів, крім аліментів відповідач на утримання дитини не надає.

Її син навчається, не працює і в зв`язку з цим потребує додаткових витрат на утримання.

Таким чином, на навчання ( отримання вищої освіти ) ОСОБА_4 вона понесла додаткові витрати в сумі 16 900 грн.

Окрім того, вона понесла додаткові витрати на навчання ОСОБА_4 в Навчальному центрі підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів на курсах підготовки водія, які склали 3000 грн.

Вважає, що витрати, пов`язані з навчанням, - необхідні, адже спрямовані на здобуття бажаної професії. Дані витрати на неповнолітню дитину мають покриватись як додаткові витрати згідно ст. 185 СК України.

Тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат, які були понесені нею у розмірі 9 950 гривень ( а. с. 1-6 ).

Ухвалою судді від 19 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін ( а. с. 25-26 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

22 липня 2021 року за вх. № 34306 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача ОСОБА_2 , в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, так як здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат на утримання дитини, про що зробив правовий висновок Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в них, поросила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 9 950 грн., половина, які були нею понесені за навчання.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження та свідоцтва про розірвання шлюбу ( а. с. 9 ).

Встановлено, що після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач вийшла заміж за ОСОБА_6 , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про шлюб ( а. с. 9 на звороті ).

Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в матеріалах справи свідчать наявні копії свідоцтва про народження, де батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( а. с. 10 ).

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2002 року, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на користь матері дитини ОСОБА_5 з 01 серпня 2003 року і до повноліття дитини ( а. с. 11 ).

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.08.2002 року.

Відповідно до довідки від 22.02.2021 року за вих. № 099, яка видана Білоцерківським національним аграрним університетом ОСОБА_4 , останній є студентом 1 курсу факультету права та лінгвістики, денної форми навчання, за спеціальністю «Право». Навчання здійснюється за контрактом ( а. с. 13 ).

З наявного в матеріалах справи договору про навчання у закладі вищої освіти № ПА-5/19-2020 від 15.09.2020 року вбачається, що його було укладено між Білоцерківським національним аграрним університетом та ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_1 стосовно навчання останнього на денній формі, за спеціальністю «Право» ( а. с. 14 ).

15.09.2020 року було укладено Договір про надання платної освітньої послуги між Білоцерківським національним аграрним університетом та ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_4 , який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти від 15.09.2020 року за № ПА-5/19-2020 ( а. с. 15 ).

Відповідно до розділу ІІІ п. п.1, 2 вказаного Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 67 600 грн. Вартість за платної освітньої послуги за роками навчання становить 16 900 гривень.

З копії квитанції № 168 від 20.10.2020 року та № 54 від 23.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила Білоцерківському національному аграрному університету за навчання за ОСОБА_4 суми в розмірі по 8 450 гривень ( а. с. 16 ).

З наявної в матеріалах справи квитанції № 67 від 05.03.2021 року ( а. с. 17 ) вбачається, що ОСОБА_4 сплати 3000 гривень Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації ( а. с. 17 ).

Довідкою від 05.03.2021 року за № 03 Навчальний центр по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно навчався у Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на курсах водіїв транспортних засобів категорії «С» у групі № 223 з 10 лютого 2021 року по 19 травня 2021 року ( а. с. 18 ).

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначає на тому, що вона несе додаткові витрати на дитину, які складаються з вартості навчання останнього, а відповідач ухиляється добровільно допомагати та надавати додаткові витрати. Понесені нею додаткові витрати підтверджуються матеріалами справи та половина їх повинна бути стягнута з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначила, що додаткові витрати на сина зумовлені його навчанням у Білоцерківському національному аграрному університеті та навчання у Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на курсах водіїв.

Натомість навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Вищевказані правові висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.09.2018 року у справі № 569/6838/15-ц та від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц.

Також, така правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року ( справа № 219/1766/18 ).

Зазначена правова позиція мітиться і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі справа № 336/1488/19, провадження № 61-19103св19.

В зазначеній постанові Суд касаційної інстанції зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Отже, витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами.

Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України.

До додаткових витрат на дитину також не відносяться і витрати з навчанням в Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на курсах водіїв.

Окрім цього, звертаючись до суду ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь 1500 грн. ( половину ) вартості за навчання в Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на курсах водіїв, остання не надала доказів того, що вказана сума була нею понесена, так як в квитанції № 67 від 05.03.2021 року про сплату 3000 гривень Навчальному центру по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації кадрів на курсах водіїв, платник зазначений як ОСОБА_4 ( а. с. 17 ).

За таких обставин, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що ст. 185 СК України відносить до додаткових витрат навчання дитини у платному навчальному закладі є безпідставними та такими, що не є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.185 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 133, 141, 259, 264-265, 274, 273, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов