КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/787/21 Головуючий у І інстанціїЗуєвич Л.Л.
ПОСТАНОВА
Іменем України

08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа: Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

звернувшись до суду із вказаним позовому січні 2021 року, ОСОБА_1 посилався на те, що він з 1992 року проходив віськову службу у Збройних силах України, а з 2011 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , з якої був звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоровя) згідно наказу Міністра Оборони України №070Р від 12.11.2013 року.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2011 року (протокол №20) ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік на загальних підставах з 03.03.1995 року зі складом сімї одна особа.

До призначення для проходження подальшої служби в військовій частині НОМЕР_1 позивач перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 м. Біла Церква з 02.08.1992 року, згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії управління військової частини 07224 №6 від 02.08.1992 року.
У 1997 році він був переміщений до військової частини НОМЕР_3 м. Біла Церква, де також перебував на квартирному обліку з 02.08.1992 року, згідно довідки військової частини НОМЕР_3 №49 від 03.07.2001 року.
У 2006 році при черговому переміщенні до військової частини НОМЕР_4 м. Житомир ОСОБА_1 був зарахований на квартоблік складом сім`ї одна особа у загальну чергу з 03.03.1995 року, в першочергову чергу з 24.02.2006 року (як учасник бойових дій), згідно витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 24.02.2006 року.
Позивач звертався до Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй частин щодо зміни дати постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 02 серпня 1992 року.
Рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2020 року, оформленим Протоколом № 22 заява була задоволена.
Однак, Київське квартирно-експлуатаційне управління листом від 30.11.2020 року №517/6639 відмовило в задоволенні рішення Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо зміни дати зарахування на квартирний облік позивача.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї одна особа (він) до списку військослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні міста Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 02.08.1992 року; а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
18 січня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва відкрив спрощене позовне провадження у даній справі, залучивши до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єднану житлову комісію військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй частин.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року закрито провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Бобрович А.І., звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги зазначає про свою незгоду із висновками суду першої інстанції про те, що даний спір стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, а тому підлягає до розгляду порядку адміністративного судочинства.
Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що спір між сторонами виник з приводу реалізації позивачем права на забезпечення його житлом, а предметом спору за позовом ОСОБА_1 є визначення дати перебування на квартирному обліку відповідно до норм Житлового кодексу, у зв`язку із чим даний спір повинен бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.
Вважає помилковими посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі№ 712/5476/19, оскільки предмет спору у даній справі є відмінним від предмету спору у справі, яка перебувала на розгляді Великої Палати.

Відзивів на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому частиною 1 статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Бобрович А.І. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи.
Представник відповідача Київського квартирно-експлуатаційного управління - Лагуна А.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір, який виник між сторонами у даній справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби,за своїм характером є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновкам погоджується.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом владних повноважень визнається орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19(провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_5 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
З матеріалів даної справи вбачається, що предметом розгляду у цій справі є рішення, дії та бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо відмови у зміні дати зарахування полковника запасу ОСОБА_1 на квартирний облік.
Таким чином, спір у цій справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), зокрема гарантувала право військовослужбовцям, які перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), на зарахування на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. З огляду на вказане, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №712/5476/19, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спір у даній справі також стосується проходження публічної (військової) служби.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 13 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.
Ігнатченко Н.В.