справа № 489/307/21
провадження №2/489/1035/21
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленко І.В.,

секретар судового засідання Плаксіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення,

встановив:

У січні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Істоміну К.В., звернулась до суду з позовом в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні майном, шляхом її вселення в квартиру АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 09.09.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала до суду заяву в якій просить закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, посилаючись на те, що в червні 2021 року, після пред`явлення позову до суду, відповідач зі своєю сім`єю з помешкання добровільно виїхав, внаслідок чого позивач вселилася в свою квартиру. Таким чином відповідач добровільно задовольнив вимоги позивача. Крім того, посилаючись на частину третю статті 142 ЦПК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача, понесенні судові витрати по справі.

Відповідач причини своєї неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Розглянувши заяву позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями частини першої статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною третьою вказаної статті визначено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно до частини другої статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства, принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, суд приймає заяву представника позивача про відмову від позовних вимог, оскільки підстав для неприйняття останньої судом не встановлено.

Частиною другою статті 255 ЦПК України визначено, що одночасно при постановленні ухвали про закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 29.12.2020.

Враховуючи, що відмова представника позивача від позову обумовлена самостійним виконанням відповідачем позовних вимог після відкриття провадження у справі, наявні підстави для застосування до спірних відносин положень частини третьої статті 142 ЦПК України та стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Представником позивача також заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2020 між позивачем та адвокатом Істоміною К.В. було укладено Договір про надання правової допомоги №04/08-01.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу нею надано:

- витяг з Договору про надання правової допомоги №04/08-01 від 04.08.2020;

- опис робіт за договором №04/08-01 від 04.08.2020;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №14 від 10.01.2021 про сплату позивачем 8000,00 грн.

Згідно опису робіт за договором №04/08-01 від 04.08.2020 адвокатом по справі було надано наступні послуги: попередня консультація 500,00 грн.; підготовка позовної заяви 2000,00 грн.; участь у судових засіданнях 1500,00 грн.; фактичні витрати, пов`язані з явкою до суду 1000,00 грн.; витрати пов`язані з виїздом до клієнта під час вселення в квартиру 3000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд дійшов висновку, що не підлягають відшкодуванню позивачу витрати її представника на участь у судових засіданнях та фактичні витрати, пов`язані з явкою представника до суду в загальному розмірі 2500,00 грн., оскільки представник позивача не приймав участі в судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується витрат представника позивача, пов`язаних з виїздом до клієнта під час вселення в квартиру у розмірі 3000,00 грн., суд вважає, що такі витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки матеріали справи не містять доказів дійсності та необхідності здійснення таких витрат, та доказів фактичного виїзду представника позивача під час вселення позивача в квартиру.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 49, 142, 158, 206, 255 ЦПК України, суд

ухвалив:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., всього на суму 3340,80 грн. (три тисячі триста сорок гривень 80 коп.).

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст ухвали складено 14.09.2021.

Суддя І.В.Коваленко