Справа № 289/1374/21
Номер провадження 2/289/660/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2021 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк»: 432655,22 грн. заборгованості за Кредитним договором №СL-265879 від 21.02.2020; 6489,83 грн. сплаченого судового збору; 43265,52 грн. - витрати на професійну правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21.02.2020 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-265879, згідно з яким останній було надано кредит у сумі 300000,00 грн. на строк до 20.02.2025, в договорі узгоджені права та обов`язки сторін, термін кредитування, сплату відсотків за процентною ставкою 35% річних та інші умови укладеного кредиту. Однак позичальниця не виконує свої зобов'язання за кредитом, що привело до заборгованості у розмірі 432655,22 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 300000,00 грн., заборгованість за відсотками - 132655,22 грн.

Посилаючись на те, що чоловік позичальниці ОСОБА_2 не заперечував проти укладення його дружиною кредиту, правочин вчинено в інтересах сім`ї, тому подружжя має відповідати солідарно за зобов`язаннями, тому позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідачів солідарно.

Ухвалою від 03.08.2021 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву, копію ухвали направлено сторонам для відому, а відповідачам разом із копією позовної заяви з додатками на 34 арк.

Відповідач ОСОБА_2 отримав направлену судом кореспонденцію 11.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46).

Відповідачі ОСОБА_1 фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримала, проте за змістом ч.7, п.4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.47,48).

Станом на дату розгляду справи відзив від відповідачів на адресу суду не надходив, клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із Анкети-Заяви №СL-265879 фізичної особи на отримання готівкою кредиту 20.02.2020 ОСОБА_1 підписала заяву про бажаний кредит в розмірі 300000,00 грн., процентна ставка 35% на строк 60 місяців, щомісячний платіж 10647,09 грн., ціль отримання кредиту - ремонт, сімейний стан - зареєстрований шлюб, чоловік ОСОБА_2 (а.с.16).

21.02.2020 між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № СL-265879, в якому обумовлені умови кредитування, порядок видачі кредиту, розрахунки між сторонами, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін та інші умови (а.с.8-10).

Згідно із п.1 Кредитного договору, Банк зобов'язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. Кредитного договору, 21.02.2020 Банк видав Позичальнику Кредит у сумі 300000,00 (триста тисяч) грн. на строк 60 місяців до 20.02.2025 на поточні потреби.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.

Згідно із п. 6.1 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.

Згідно із п. 6.3. Кредитного договору, Позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2. Кредитного договору - 10737,00 грн. щомісячно). Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченого Кредитним договором.

Згідно із п. 6.9. Кредитного договору, Банк у випадку, передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника.

Відповідно до п. 6.10 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3 Кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов'язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п.6.9. Кредитного договору).

На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов'язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Згідно меморіального ордеру № 10204987 від 21.02.2020 позивачем перераховано відповідачу суму кредиту 300000,00 грн. (а.с.6).

Позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, що вбачається з виписки по руху коштів по рахунку (а.с.7).

27.04.2021 АТ «Кредобанк» звернувся до ОСОБА_1 з досудовою вимогою щодо дострокового стягнення заборгованості за Кредитним договором № СL-265879 та вимагає в 30-ти денний термін з моменту отримання вимоги достроково повернути кредит, відсотки (а.с.17).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № СL-265879 від 21.02.2020, станом на 26.05.2021 загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 432655,22 грн. та складається із суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 300000,00 грн., суми заборгованості за відсотками - 132655,22 грн. (а.с.5).

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525, 526, 530 цього Кодексу, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість) днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною п. 4.1 Кредитного договору (35% річних), з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту у повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Сума нарахованих та несплачених відсотків станом на 26.05.2021 склала 132655,22 грн.

Враховуючи не виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, в тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитом, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з відповідачів суд зазначає наступне.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 статті 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За кредитним договором банк передав ОСОБА_1 грошові кошти у власність, які, згідно з вимогами ст. 60 СК України, стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 190 ЦК України передбачено, що під майном слід розуміти, окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Таким чином, об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані із сім'єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов'язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім'ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов'язаннями солідарно усім своїм майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.09.2020 у справі № 14-127цс20.

Судом встановлено, що кредитний договір ОСОБА_1 укладено в інтересах сім'ї, про що свідчить зазначена в Анкеті-Заяві № СL-265879 на отримання готівкового кредиту від 21.02.2020 вказана ціль отримання кредиту - ремонт, та підпис чоловіка ОСОБА_2 про те, що він не заперечує проти отримання його дружиною кредиту (а.с.16).

Крім того, в Договорі метою отримання ОСОБА_1 коштів у кредит було зазначено використання їх на поточні потреби, а тому боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть солідарно, як позичальник, так і її чоловік, а не тільки той із них, хто підписав кредитний договір, в силу неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, виходячи з наведених вище положень закону, встановлених обставин та досліджених доказів є всі підстави вважати про наявність у відповідача ОСОБА_2 солідарного обов'язку боржника у виконанні зобов'язання, що виникло із кредитного договору, тому суд прийшов до висновку про солідарну відповідальність боржника ОСОБА_1 і її чоловіка ОСОБА_2 як солідарного боржника, що відповідає вказаним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень п. 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Згідно платіжного доручення № 31364276 від 08.06.2021 при пред'явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6489,83 грн., які підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях по 3244,92 грн. з кожного.

Поряд з тим, позивач також просить сягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 43265,52 грн.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Отже, вказані сторонами витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обґрунтування витрат позивача на правничу допомогу представник позивача надав копію витягу Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та адвокатським об'єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» (а.с.30), копію ордера серії КС №573217 (а.с.29), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Павленка С.В. (а.с.33), та копію довіреності АТ «Кредобанк» №11821 від 30.12.2020 (а.с.32).

Водночас, суд констатує, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» (юридична адреса: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму кредитної заборгованості в розмірі 432655,22 грн. (чотириста тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 22 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» в рівних долях 6489,83 грн. судового збору, по 3244,92 грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя Н. С. Сіренко