Справа № 203/3210/20
Провадження № 2/202/644/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - Дрозда Р.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на свою користь шкоду у розмірі 37717, 44 грн., з яких 7102,17 грн. матеріальна шкода, 20000,00 грн. моральна шкода та 10615,27 грн. упущена вигода. Також просив покласти на відповідача понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23 травня 2020 року о 13 год. 50 хв. в м. Дніпрі водій ОСОБА_1 (відповідач) керуючи автомобілем «Nissan Tiida», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Короленко, в районі електроопори №16, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки та допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot 3008», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (позивач).

Під час ДТП автомобілі пошкоджено, власнику автомобіля ОСОБА_3 заподіяні матеріальні збитки, та останнім отримані тілесні ушкодження.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП України. Постанова набула законної сили 24.07.2020 року.

Автомобіль «Peugeot 3008», д.н. НОМЕР_2 , було застраховано і позивач отримав від страхової компанії страхову виплату.

З місця ДТП за допомогою евакуатора автомобіль було переміщено на спеціальний майданчик та за послуги евакуатора сплачено позивачем 840 грн. та за послуги збереження на спеціальному майданчику за 6 діб сплачено 720 грн.

Через неможливість користуватися транспортним засобом, доки автомобіль знаходився на спеціальному майданчику та на ремонті, позивач для пересування по м. Дніпро був вимушений користуватися таксі компанії «Uber», що призвело до додаткових витрат у сумі 367,17 грн.

Через отриманні тілесні ушкодження, позивач був змушений звернутись до лікаря травматолога, яким було поставлено позивачу діагноз - забій поперекового відділу хребта, через що направлено позивача на магнітно-резонансну томографію відділу хребта та прописано носіння спеціального медичного корсету.

Позивачем оплачено за магнітно-резонансну томографію відділу хребта 800 грн., оплата послуг до лікаря - невролога у Клініці ДЕМЕТРА ПЛЮС 1000 грн. та витрати на придбання медично поясного корсету склали 3375,00 грн.

Щодо спричинення моральної шкоди відповідачем, то позивач зазначив, що у автомобілі позивача «Peugeot 3008», д.н. НОМЕР_3 під час ДТП знаходилась його дружина та двомісячна дитина. З місця ДТП дитину разом з дружиною позивача забрала швидка медична допомога в обласну клінічну лікарню. Дитині, віком 2 місяці, було діагностовано струс мозку та в подальшому для обстеження зроблено рентгенограму кісток черепа та шиї. Окрім того, дитині для зняття больового синдрому було назначено приймання ліків та додатковий нагляд сімейного лікаря. Також внаслідок ДТП було порушено його нормальний спосіб життя, він не міг користуватися власним автомобілем та вимушений був користуватися громадським транспортом та послугами таксі для забезпечення своїх потреб, забирати автомобіль із спеціального майданчика, займатися ремонтом автомобіля, звертатися до лікарів, адвокатів, суду. Окрім того, через сильні хвилювання за здоров`я своєї дитини, Позивач та його дружина також знаходяться у стресовому стані, що призвело до нервового збудження, розладів сну.

Розмір упущеної вигоди обґрунтовано тим, що Позивач є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є Комп`ютерне програмування.

29.09.2019 року між позивачем та Snapbook General Trading Company LLC було укладено Контракт № tk-sb-01 на надання послуг. Вартість надання послуг становить 18,70 доларів США (вісімнадцять доларів США, 70 центів) за 1 (одну) годину (п. 5.1 контакту).

Позивачем через ДТП було витрачено 7,5 годин (на оформлення матеріалів ДТП, перевірка на наявність алкоголю, перебування у лікарні та травмпункті) та 13 годин після ДТП (оформлення, оплата в банку, поїздка на спеціальний майданчик, візит у страхову компанію, візит до сервісного центру для огляду пошкоджень, ремонт машини) який би він міг витратити на надання послуг за контрактом.

Таким чином, розмір упущеної вигоди буде складати: 20,5 х (18,70 доларів США х 27,6908 грн. курс долара США станом на 04.09.2019 року) = 10 615,27 грн. (десять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 27 копійок).

З метою отримання відшкодування шкоди ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_1 , проте, ОСОБА_1 в добровільному порядку відшкодовувати шкоду відмовився, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

01 жовтня 2020 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справі за позовом ОСОБА_3 передано за територіальною підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2020 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 27 жовтня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

12 листопада 2020 року позивачем ОСОБА_3 через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків, якою приписи ухвали судді від 27 жовтня 2020 року виконані.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

16.12.2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Вказав, що у відповідності до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідач не повинен відшкодовувати витрати, які поніс Позивач за послуги евакуатора у розмірі 840 грн. 00 коп. та послуги збереження автомобіля Позивача на спеціальному майданчику протягом 6 діб у розмірі 720 грн. 00 коп.

Крім того, у відповідності до фотографій, зроблених з місця ДТП, можна зробити висновок, що Позивач міг сам на власному автомобілі покинути місце ДТП, й необхідності в обов`язковій евакуації автомобіля не було. Окремо слід виділити, що сам Позивач наполягав на обов`язковій евакуації автомобіля.

Спростував доводи Позивача щодо відшкодування послуг з користування таксі компанії «Uber» у розмірі 367 грн. 17 коп., оскільки з наданих до позовної заяви квитанцій за поїздки на таксі не вбачається інформації, що саме Позивач користувався послугами таксі. Більш того, Позивач долучає квитанції за поїздку від 17 серпня 2020 року та квитанцію за поїздку від 18 серпня 2020 тобто за періоди, коли він вже забрав автомобіль зі стоянки й міг користуватися власним авто.

Окремо звернув увагу на те, що позивачем не доведено пов`язаність витрат на лікуванням саме завданого Відповідачем ушкодження його здоров`ю, а тому і ці вимоги не можуть бути задоволені, і підлягають відмові за недоведеністю.

Надав спростування доводів позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Звернув увагу суду на те, що в позовній заяві позивач зазначає, що через недотримання Відповідачем правил дорожнього руху він отримав тілесні ушкодження - травму хребта та був вимушений звертатись до лікарів, проходити обстеження, терпіти обмеження у руках та постійний біль. Натомість, зазначене жодним чином не підтверджено документально.

Також, позивач сам зазначив після ДТП, що він не потребує медичної допомоги. Тому, за таких обставин, неможливо погодитись із доводами Позивача щодо стягнення з Відповідача моральної шкоди у зазначеному, завищеному розмірі.

Щодо позовних вимог позивача щодо стягнення упущеної вигоди, то на спростування заявлених вимог відповідач вказав, що пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає на Позивача обов`язок довести те, що доходи, які він міг отримати не є абстрактними, а дійсно не були ним отримані внаслідок порушення його прав третьою особою ОСОБА_1 .

За наданим позивачем договором, Позивач може надавати послуги у зручний для нього час, а тому Відповідач вважає, що Позивачем не доведено завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Просив відмовити у задоволені вимог про відшкодування витрат понесених за правову допомогу. Звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказав, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату витрат на адвоката, розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати на адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

16.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що понесені позивачем витрати на послуги таксі компанії «Uber» підтверджують належними та допустимими доказами по справі, як і факт отримання позивачем тілесних ушкоджень - забою поперекового відділу хребта через ДТП, що сталося 23.05.2020 року з вини відповідача та необхідність носіння спеціального медичного корсету, відвідування позивачем лікаря невропатолога та оплата його послуг, оплата за МРТ.

Вважає, що належними та допустимими доказами підтверджено як факт спричинення моральної шкоди, так і розмір упущеної вигоди та витрат на правову допомогу.

03.02.2021 року та 29.04.2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав на те, що розрахунки надані позивачем щодо упущеної вигоди є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених в відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши в якості свідка позивача ОСОБА_3 , дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 23.05.2020 року о 13 год. 50 хв. в м. Дніпрі по вул. Короленко, в районі електроопори №16, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року у справі №203/1972/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала чинності.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту №9-01 від 10 січня 2020 року автомобіль «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , застраховано ОСОБА_3 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО».

Страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування, перерахувавши кошти на ремонт автомобіля на рахунок організації, яка проводила ремонтні роботи - Товариству з обмеженою відповідальністю «Бристоль-Авто» в розмірі 20053,80 грн., про що зазначено позивачем в позові.

Щодо заявлених позовних вимог позивач про стягнення матеріальних збитків в розмірі 7102,17 грн., з яких: 840 грн. - оплата послуг евакуатора; 720 грн. - оплата послуг за збереження автомобіля на спеціальному майданчику; 367,17 коп. - оплата таксі; 800 грн. - вартість магнітно-резонансної томографії відділу хребта; 1000 грн. - оплата послуг лікаря-невролога; 3375,00 грн. - вартість медичного корсету, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право: було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним) рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується і повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга зазначеної норми покладає саме на заподіювача шкоди обов`язок доводити відсутність його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України - фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В судовому засіданні встановлено, що страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» виплачено ОСОБА_3 вартість примусового переміщення його автомобіля за допомогою евакуатора до спеціального майданчика у сумі 840 грн. та послуги збереження його автомобіля на спеціальному майданчику протягом 6 днів в сумі 720 грн., що підтверджується платіжним дорученням №К1006ХNOYXвід 06.10.2020 року (а.с. 180), а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Як вбачається із Довідки Комунального комерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради №651 від 24.05.2020 року, ОСОБА_3 наступного після ДТП був на прийомі у лікаря травматолога зі скаргою на біль в поперековому відділі хребта. Діагноз: забій поперекового відділу хребта. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування витрат на магнітно-резонансну томографію відділу хребта в розмірі 800,00 грн. та витрат на консультацію на лікаря - невролога у клініці «Деметра Плюс» у розмірі 1000,00 грн. знайшли своє підтвердження на підлягають задоволенню та не вбачає підстав для відшкодування витрат на купівлю медичного поясного корсета у розмірі 3375,00 грн., оскільки позивачем не надано висновку лікаря чи будь-яких листів призначення, які б підтверджували призначення медичного поясного корсету.

Щодо заявлених витрат на послуги таксі в компанії «Uber» в розмірі 367,17 грн., то із наданих позивачем квитанцій про сплату за поїздки на таксі не вбачається, що саме позивач користувався послугами таксі. Крім того позивачем долучено квитанції за періоди, коли автомобіль вже був забраний зі стоянки. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди в розмірі 10615,27 грн.

Заявляючи вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, Позивач посилається на те, що Позивач є фізичною особою-підприємцем та надає послуги на підставі цивільно-правової угоди, оплата його праці здійснюється за відпрацьований час.

29.09.2019 року між позивачем та Snapbook General Trading Company LLC було укладено Контракт № tk-sb-01 на надання послуг. У відповідності до п. 1.1 якого - Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з надання послуг з розробки програмного забезпечення, що може включати, але не обмежуватися такими: створення та використання об`єктів права інтелектуальної власності, послуги з розробки та постачання програмного забезпечення

Пунктом 3.5. вказаного контракту на позивача покладено обов`язок своєчасно передавати результати виконаних робіт з необхідною супровідною документацією.

Вартість надання послуг становить 18,70 доларів США (вісімнадцять доларів США, 70 центів) за 1 (одну) годину (п. 5.1 контакту).

Як встановлено в судовому засіданні, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у зв`язку з витрачанням 20,5 годин часу для звернення до лікарні, оформлення ДТП, звернення до страхової компанії, до сервісного центру для ремонту автомобіля, та є теоретичними, побудовані на можливості очікування певного доходу та не підтверджені відповідними документами, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у модальних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується.

В судовому засіданні безспірно встановлено та підтверджено доказами по справі про безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача, тому наявні правові підстави для відшкодування останньому завданої моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_3 , вказав, що у зв`язку з пошкодженням відповідачем транспортного засобу він, зазнав моральних страждань, так як було порушено нормальний спосіб життя позивача, позивач не міг користуватися власним автомобілем та вимушений був користуватися громадським транспортом для забезпечення своїх потреб, вимушений був забирати автомобіль із спеціального майданчика, займатися ремонтом автомобілю, звертатись до лікарів, адвокатів, суду. Крім того, хвилювався за здоров`я свого двомісячного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в машині під час ДТП.

Суд також приймає до уваги доводи відповідача про характер пошкоджень автомобіля, тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_3 , наявність в нього хронічного захворювання та відсутність тілесних ушкоджень спричинених дитині. Так згідно з Консультативним висновком спеціаліста КП «ДОДКЛ» ДОР від 23.05.2020 року щодо огляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент огляду, достовірних даних про черепно-мозкову травму не виявлено, що дає підстави для зменшення розміру моральної шкоди, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, зменшує розмір до 5000 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачем заявлено вимоги по стягнення судових витрат по справі, а саме витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11050 грн.

Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених вимог представника відповідача про стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11050,00 грн., то суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до угоди про надання правничої допомоги укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юристи БЕЗПРОБЛЕМ» та ОСОБА_3 , предметом договору є юридичні послуги. Відповідно до п.1.1 Угоди, на умовах, передбачених цією угодою, виконавець приймає на себе зобов`язання за завданням замовника надавати замовнику юридичні послуги, а Замовник зобов`язується їх оплачувати. Додатком до Угоди про надання юридичних послуг визначені Повноваження виконавця на представлення Замовника від 24.12.2020 року.

Згідно із рахунками на оплату №2020/1087 від 27.07.2020 року, №2020/1172 від 17.08.2020 року, №2020/1462 від 10.11.2020 року, № 2020/1535 від 07.12.2020 року, №2020/1592 від 29.12.2020 року, №2021/393 від 21.01.2021 року, № 2020/414 від 27.01.2021 року, №2021/579 від 19.03.2021 року, №2021/683 від 19.04.2021 року, №2021/740 від 13.05.2021 року, № 202/811 від 04.06.2021 року, №2021/883 від 28.06.2021 року, та меморіальних ордерів до рахунків ОСОБА_3 сплачено за юридичні послуги ТОВ «ЮРИСТИ БЕЗПРОБЛЕМ» 11050 грн.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 11050,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1680,00 грн.

Керуючись: ст. ст.22,23,1166,1167,1195 ЦК України, ст.ст.4, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про стягнення шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) шкоду в розмірі 6800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.), з яких матеріальні збитки в розмірі - 1800,00 грн. та моральна шкода 5000,00 грн.

В частині стягнення упущеної вигоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на правову допомогу в розмірі 11050,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1680,00 грн., а всього 12730,00 грн. (Дванадцять тисяч сімсот тридцять гривень 00 коп.)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 13.09.2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар