Провадження № 2/234/1675/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лутай А.М.,

при секретарі Коханової Д.Т.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 18.12.2020р звернулася до суду з дійсним позовом, вказуючи, що відповідно до судового наказу Краматорського міського суду від 04.06.2018р з ОСОБА_3 , відповідача у справі, на її користь стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 21.05.2018р і до повноліття дитини. Свої вимоги мотивує тим, що у добровільному порядку відповідач не бажає сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі, визначеному судовим рішенням та у порядку, встановленому законом, тому з метою примусового виконання судового рішення Краматорським міським відділом ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків) відкрито виконавче провадження №56605651, яке згідно даних АСВП на момент подачі позову має статус примусове виконання. З січня 2020 року по вересень 2020 року відповідач не здійснював оплату аліментів; інформацію про місце роботи ні їй ( ОСОБА_2 ), ні органу ДВС не надавав. Однак, згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Радомишльської міської ради відповідач з 06.12.2019р працевлаштований на посаду лікаря загальної практики - сімейної медицини. Зазначає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Згідно розрахунку заборгованості, виконаному державним виконавцем у виконавчому провадженні №56605651 станом на 30.11.2020р заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 23 557,62 грн. Також, вказує, що з листа начальника Краматорського міського відділу ДВС від 16.10.2020р, щонайменше з грудня 2019 року відповідач має місце постійного працевлаштування (КНП «ЦПМСД» Радомишльської міської ради, КНП «ЦПМСД» Турійської районної ради), разом з цим, інформацію про своє працевлаштування до органу ДВС не надав, що унеможливило стягнення аліментів у примусовому порядку. Вважає, що вказані обставини свідчать, про те, що причиною виникнення заборгованості є свідома бездіяльність відповідача щодо інформування її ( ОСОБА_2 ), органів ДВС - про джерело отримання постійного прибутку та службових осіб за місцем роботи - про наявність судового рішення про стягнення аліментів. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її ( ОСОБА_2 ) користь заборгованість за аліментами, присудженими на утримання дитини, ОСОБА_4 , у сумі 23 557,62грн; неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, присуджених на утримання дитини, у сумі 23 557,62грн та судові витрати.

Ухвалою судді від 03.02.2021 за вказаною позовною заявою відкрито провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

07 квітня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павленко О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно, станом на 30.11.2020р у відповідача існувала певна заборгованість з аліментних виплат. Однак, станом на даний час він офіційно працевлаштований, щомісячно з його заробітної плати утримується певна частина його заробітку на сплату поточних аліментних виплат та погашення заборгованості по аліментним виплатам, тому, вважає дану суму некоректною та такою, що підлягає уточненню в підрозділі ДВС. Разом з цим, позовні вимоги позивача не містять в собі непогодження з її розміром, що у відповідності до вимог чинного законодавства унеможливлює судовий захист по даним правовідносинам. Відповідач лише зазначає, що на даний час дана сума зменшується, оскільки з нього відповідно до рішення суду утримуються аліментні виплати та у відповідності до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» стягується заборгованість по аліментним виплатам. Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментних виплат, присуджених на утримання їх спільної з позивачкою дитини у розмірі 23557,62грн, зазначив, за спірний період часу відповідач ОСОБА_3 постійно офіційно працював і в більшій частині відрахування на утримання дитини відбувалось автоматично із заробітної плати. Тільки в короткий час коли він тимчасово не працював, могла утворюватися заборгованість. Вважає, що всі ці обставини необхідно враховувати, встановлюючи причини несвоєчасної сплати аліментних виплат. Крім того, на думку представника, слід врахувати, що ОСОБА_3 є вимушено переміщеною особою, що відомо зокрема і позивачці по справі та підтверджується відповідною довідкою та матеріалами виконавчого провадження. У зв`язку із зазначеним, відповідач вимушений винаймати житло, через що несе додаткові витрати, має основне місце роботи, додаткових доходів не має. Вказує, що станом на теперішній час відповідач має дохід, який не перевищує 10 000грн. Разом з цим, щомісячно з відповідача утримують більш ніж 5000грн на сплату аліментів та заборгованості по аліментним виплатам. Отже, вважає, що неустойка, визначена у ч.1 ст.196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. Просить у задоволені п.1 позовної заяви щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за аліментами відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити частково, зменшивши розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню до 5000грн.

14 квітня 2021 року від представника позивачки адвоката Трофімчука В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено що відповідач наполягає на відсутності спору щодо розміру аліментів, разом з цим, суму заборгованості - 23557,62грн станом на 30.11.2020р не визнає, зазначаючи про те, що станом на 30.11.2020р у нього існувала певна заборгованість з аліментних виплат. Одночасно, до відзиву відповідачем додано незавірену ніким копію довідки КНК «Гурійський Центр первинної медико-санітарної допомоги» (нерозбірливі дата та номер видачі), яка містить інформацію про, начебто, утримання із заробітної плати відповідача з грудня 2020 року заборгованості по аліментах, у тому числі: у січні 2021 року - 2578,89грн; у лютому 2021 року - 2510,37грн; у березні 2021 року - 859,29грн. Таким чином, навіть за умови прийняття до відома зазначеної інформації, заборгованість по виплаті аліментам, у випадку відсутності спору щодо її розміру станом на 30.11.2020р (23557,62грн), на момент подачі відзиву на позовну заяву повинна складати 17609,07грн. Разом з цим, у копії довідки, наданій відповідачем, зазначена сума заборгованості у розмірі 14 861,12грн, що свідчить про заперечення відповідачем суми заборгованості станом на 30.11.2020р, зазначеній у позовній заяві. Крім того, зазначає, що відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Розмір заборгованості за аліментами станом на 30.11.2020р у сумі 23557,62грн обчислений державним виконавцем, що підтверджується наданими до позовної заяви письмовими доказами. У зв`язку з цим, у позивачки не було жодної потреби в оспорені розміру заборгованості, визначеної державним виконавцем. У свою чергу, відповідач, фактично не визнаючи розмір заборгованості у 23557,62грн, не оспорив його у порядку ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Також, з посиланням на ст.ст.78 ч.2, 95 ч.2 ЦПК України вказує, що копія довідки підприємства, яка надана відповідачем, не відповідає вимогам ЦПК України щодо допустимості та належності доказів у справі, водночас, останнім не надано інших доказів на невідповідність наданих позивачкою доказів вимогам закону та обставинам справи. Крім того зазначив, що доводи відповідача щодо зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів, не заслуговують на увагу, бо по-перше, наданими доказами позивачкою доведено, і це не спростовується відповідачем, що головною причиною виникнення прострочення сплати аліментів стало не виконання відповідачем, як боржником, обов`язків, передбачених статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі, щодо своєчасного інформування про працевлаштування; по-друге, фактичний розмір пені, і це не заперечується відповідачем, склав на 30.11.2020р суму у 68267,39грн і відповідач завдяки нормам закону і так скористався можливістю істотного його зменшення; по-третє, відповідачем не надано жодного доказу його скрутного матеріального становища. Той факт, що з відповідача щомісяця утримується більше 5000грн у рахунок стягнення аліментів та погашення заборгованості, пояснюється неправомірними діями самого відповідача, яким, за наявності стабільного доходу у 10000,00 грн щомісячно, що зазначається самим відповідачем, протягом січня-серпні 2020 року на утримання дитини не сплачено жодної гривні. По-четверте, розмір аліментів (1432,15грн - за останній місяць) навіть не дотягує до розміру прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину у віці до 6 років (1921грн). За таких умов виникає питання наявності підстав для порушення прав дитини на належний рівень життя за рахунок захисту інтересів її батька, який має стабільний щомісячний прибуток у 10000,00грн. По-пяте, за наявності «скрутного матеріального становища» відповідач замість намагання вирішити питання сплати заборгованості по аліментах у позасудовому порядку, звертається за оплатною правовою допомогою, що ще більш ускладнює його можливості по сплаті аліментів. На переконання позивачки, саме витрати на оплату правової допомоги ставлять відповідача у «скрутне матеріальне становище». Таким чином, відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для зменшення розміру нені за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_1 , представник позивачки, в судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.09.2017р, актовий запис №1368.

Судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року (справа №234/7137/18, провадження №2-н/234/993/18) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів та не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 21.05.2018р і до досягнення дитиною повноліття.

На виконанні у Краматорському міському відділі ДВС перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження №566056514, яке відкрите 22 червня 2018 року на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 04.06.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, надано М.В.Мироновою, головним державним виконавцем Краматорського МВ ДВС СМУ МЮ (м.Харків) від 10.12.2020р, встановлено, що станом на 30.11.2020р за ОСОБА_3 числиться заборгованість по аліментам згідно судового наказу (справа №234/7137/18, провадження №2-н/234/993/18) від 04.06.2018р у загальному розмірі 23557,62грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №3 від 15.05.2006р «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд вважає, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки, будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, відповідач аліменти сплачував не кожного місяця та не в повному обсязі.

Доказів про те, що вказана заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з нього неустойки.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25.04.2018р та у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019р.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

P = (A1 х 1% х Q1) + (A2х1%хQ2) +……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Наданий позивачкою розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, розмір якої станом на 18.12.2020р складає 68 267,39грн, суд визнає вірним, оскільки зроблений відповідно до вказаної формули.

Враховуючи, що пеня за несплачені своєчасно аліменти значно перевищує розмір заборгованості по аліментам, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.196 СК України, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки пеню у розмірі, що дорівнює розміру заборгованості, тобто 23 557,62 грн.

Підстав для зменшення розміру неустойки суд не вбачає.

Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не виконує судовий наказ по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивачки щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Згідно ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст.194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення неустойки (пені) за аліментами в розмірі 840,80грн.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивачки 03.03.2021 року до суду подана заява про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн, рішення про стягнення яких він просить ухвалити після ухвалення судового рішення по суті справи, за для чого дозволити йому долучити до справи докази таких витрат протягом строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України.

Отже,суд вважає необхідним встановити позивачці строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за аліментами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 23 557,62 грн (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят сім гривень 62 коп).

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп).

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачці ОСОБА_2 подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Згідно п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 25.08.2021 року на 16 год. 45 хв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені 11.08.2021р.

Головуючий суддя: А.М.Лутай