Житомирський апеляційний суд
Справа №283/928/21 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 283/928/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Хомич В.М. в м. Малині,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ТОВ «Малин Енергоінвест» звернулося до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просило стягнути з відповідача борг за послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 15540,17 грн., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є абонентом ТОВ «Малин Енергоінвест» з послуг теплопостачання, має особовий рахунок № НОМЕР_1 . Нарахування оплати за опалення проводиться згідно з розрахунку за встановленими та затвердженими Малинським виконавчим комітетом тарифами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх у строки встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Відповідач договір про надання вищевказаних послуг не укладав. Заборгованість за надані послуги з теплопостачання складає 16 677,36 грн за період з квітня 2018 року по грудень 2020 року. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 15 540,17 грн. за період з квітня 2018 року по листопад 2020 року.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 15540 грн. 17 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між ним та позивачем не укладалося будь-яких договорів, а тому вважає, що правовідносини з надання, отримання та оплати комунальних послуг між сторонами не виникли. Вказує, що є власником 1/3 частини квартири та не проживає у ній з 2002 року. А тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно поклав на нього відповідальність зі сплати заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Малин Енергоінвест» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також зазначає, що відповідач користується усією квартирою, про що свідчить оплата ним комунальних послуг у повному розмірі, починаючи із січня 2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 01.07.2002, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та членам її сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.26).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.30).

Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 була його колишньою дружиною, а ОСОБА_3 був її сином, а тому він (відповідач) не є спадкоємцем після їх смерті та не несе обов`язку за їх борговими зобов`язаннями.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за користування послугами з централізованого теплопостачання за квартирою АДРЕСА_2 значиться заборгованість, яка на 01.12.2020 становить 16 677,36 грн (а.с.6).

Із заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» про зменшення позовних вимог вбачається, що відповідачем у січні 2021 року сплачено борг за грудень 2020 року в сумі 1137,19, грн., а тому позивач просив стягнути заборгованість в розмірі 15 540,17 грн. за період з квітня 2018 року по листопад 2020 року (а.с.66).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Малин Енергоінвест», суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення з позовом до суду співвласники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли, а тому вважав в силу закону саме відповідач несе обов`язок утримання належної йому на праві спільної власності квартири та оплати житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Згідно із частинами першої та другою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у придбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Враховуючи наведені норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що покладення на відповідача, який не є одноосібним власником названої вище квартири, обов`язку щодо сплати заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у повному обсязі є незаконним та таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості.

Оскільки свідоцтвом від 01.07.2002 право власності на квартиру АДРЕСА_2 визнано за трьома особами - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 5180 грн. 05 коп. (15540,17 грн. / 3).

Беручи до уваги обставини справи, а також докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог, колегія суддів не може вважати їх доведеними у повному обсязі.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Що ж стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він у спірній квартирі не проживає, тому не повинен нести витрати на її утримання колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що між ним та ТОВ «Малин Енергоінвест» відсутні будь-які договірні відносини з приводу надання послуг із теплопостачання також не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані послуги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

А тому, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1513 грн. 33 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» (, р/р НОМЕР_6 в АТ «УкрСиббанк») заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання до квартири АДРЕСА_2 за період з квітня 2018 року по листопад 2020 року (включно) у розмірі 5180 грн. 05 коп.

Змінити розподіл судових витрат у справі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» на користь ОСОБА_1 1513 грн. 33 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий Судді