Справа № 308/8192/20
14 вересня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Вердикт Капітал", треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 14.09.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.09.2021 року.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Білоцерковець Юлій Сергійович звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги мотивує тим, що виконавчий напис нотаріуса здійснено у зв`язку з тим, що нібито позивач є Боржником за кредитним договором №0290/014426-ZP від 03.11.2011 року, укладеним між AT «УкрсоцБанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення права Вимоги за Договорами 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року з ТзОВ «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 29-01/19/2 від 29.01.2019 року є ТзОВ «Вердикт Капітал».
Постановою приватного виконавця Клименком Романом Васильовичем було відкрито виконавче провадження №62711197.
Позивач вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням діючого законодавства України, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.
У позовній заяві вказано на те, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Позивач звертає увагу суду на те, що зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення проводиться за кредитним договором №0290/014426-ZP від 03.11.2011 року. Проте, 03.11.2011 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір №0290/014426- ZP про відкриття та обслуговування поточного (карткового) рахунку для отримання заробітної плати. Про даний факт також свідчать реквізити договору, які закінчуються літерами ZP. Крім того, на означеній вище зарплатній картці був встановлений строк її дії, який у листопаді місяці 2012 році закінчився. Виконавчий напис здійснено у 2020 році, тобто поза межами трирічної позовної давності, що є спірним питанням і явно свідчить про те, що у даному випадку існує спірність щодо заборгованості.
У позовній заяві вказано на те, що ст.ст. 516, 517 ЦК України передбачено порядок заміни кредитора у зобов`язанні та зазначено про можливість несприятливих наслідків для нового кредитора у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні , та що боржник має право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором, якщо йому не надані докази переходу прав у даному зобов`язанні.
Представник позивач зазначає, що оскільки боржник несе ризик виконання зобов`язань неналежній особі, то норми вищевказаних статей дають право боржнику не виконувати свій обов`язок - у даному випадку сплату боргу, у тому разі, якщо він особисто не впевнився у дійсній наявності нового кредитора. Враховуючи те, що заміна кредитора відбулася на підставі договору, то належним доказом такої заміни є даний договір, який повинен направитись боржнику з повідомленням про заміну кредитора цінним листом.
Дана норма також відображена у положеннях ЦК України яка регулює факторингові відносини, а саме ст. 1082 ЦК України. Дана стаття зазначає, що і клієнт і фактор повинні повідомляти боржника про зміну кредитора. Дане вчиняється з тою метою, щоб у боржника не виникало сумнівів щодо існування даного договору, так як підтвердження цього факту боржнику надають обидві сторони договору факторингу. Таке повідомлення також передбачено договором факторингу на який посилається позивач.
За твердженням представника позивача, за таких обставин вбачається, що фактор не виконав приписів ЦК України, хоча є прямо зацікавленою стороною, що потягло за собою юридичний наслідок у вигляді відсутності порушеного права фактора та права вимагати повернення боргу взагалі, тому що боржники не обізнані про зміну кредитора, не отримували підтвердження такої зміни, а тому у боржника взагалі ще не настав обов`язок сплати в силу ст. 517 ЦК України.
Як вказано у позовній заяві договір, на підставі якого вчинений виконавчий напис, не посвідчений нотаріально.
Представник позивача зазначає, що усе вищевикладене дає підстави вважати виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями без належного на те юридичного підґрунтя і у даній справі ніяк не існує безспірності заборгованості яка мала існувати для вчинення такого напису нотаріусом.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2020 року у справі відкрито провадження, у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Ужгородського міскрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2020 року представнику позивача повернуто заяву про забезпечення позову.
На виконання вказаної ухвали до суду надійшов лист від 22.04.2021 №1001/01-22 від 15.04.2021 про те, що станом на 15.04.2021 документи приватного нотаріуса Житомирськго міського нотаріального округу Горая О.С. за 2020 рік до нотаріального архіву на зберігання не передавалися, та що ухвала суду від 23.03.2021 може бути виконана лише після їх надходження таких документів від нотаріуса.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справі повідомлявся належним чином, клопотань не подавав, відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.
Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотань, пояснень не подавали.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ураховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не з`явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно заяви про відкриття банківського поточного рахунку від 03.11.2011 року позивачем ОСОБА_1 , подано вказану заяву до ПАТ «Укрсоцбанк». Так згідно вказаної заяви позивач просив відкрити поточний картковий рахунок. Тип картки для Клієнтів Visa Elektron. Тип картки для держателя додаткової Картки. Номер рахунку№ НОМЕР_1 в валюті Українській гривні.
При цьому згідно вказаної заяви ОСОБА_1 просив також, встановити кредитну лінію за поточним (картковим) рахунком на умовах (Кредитка): 3.1 Номер рахунку НОМЕР_2 в Українській гривні. За змістом п.3.3 вказаної зави Банк відкриває держителю Кредитну лінію в сумі не більше 50 000 (п`ятдесят тисяч грн.) на строк 12 місяців. При цьому вказано що детальна інформація щодо умов кредитування наведена в Додатках №А та В, що є невід`ємною частиною даного Договору. Вказана заява містить умови кредитування щодо процентної ставки за користування кредитною лінією, розмір кредитної ставки за користування Овердрафтом, за прострочену заборгованість за Овердрафтом.
Згідно вказаної заяви сторони домовилися що цей Договір є новою редакцією Договору про відкриття банківського (карткового) поточного, депозитного рахунку та обслуговування платіжної картки №0290/014426-PR від «03» листопада 2011 року, укладеного між Сторонами, і подальше обслуговування Клієнта здійснюється на умовах цього Договору.
Вказана заява містить підпис позивача.
Згідно з ч. 1ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Пунктом 2 частини 1статті 512 ЦК Українипередбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є правонаступництво.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Відповідно до ДОГОВОРУ ФАКТОРИНГУ №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року, між АТ «УКРСОЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено вказаний договір, за яким до нового кредитора яким є Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» перейшли права вимоги до боржників. Разом із тим, Договір містить загальні умови, відомостей щодо позивача не зазначено.
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІЛПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕСТА» та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Вердикт Капітал", уклали договір про відступлення права вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року. За яким до нового кредитора яким є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Вердикт Капітал", перейшло право вимоги до боржників в тому числі і до позивача ОСОБА_1 , на підтвердження вказаному до договору додано Додаток 1-1 до Договору відступлення прав вимоги №26-01/19/1 від 29 січня 2019 року.
Вказані договір факторингу та договір про відступлення прав вимоги з додатком надано суду представником позивача. При цьому представник позивача ОСОБА_2 , зазначив, що вказані документи були надані йому на відповідний адвокатський запит відповідачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
До матеріалів позовної заяви додано Виписку з особового рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , згідно якої позичальнику надано кредит 03.11.2011 року Заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором 0290/014426-ZP станом на 11.03.2020 (включно) становить 15 465,69 грн.; заборгованість за процентами та комісіями 5 950,93 грн.; плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості 0,00 грн.
У виконавчому написі вказано, що строк платежу за вказаним Кредитним договором настав, та що боржником допущено прострочення платежів. Окрім того, у виконавчому написі вказано, що стягнення проводиться за період з 29.01.2019 року по 11 березня 2020 року.
Постановою приватного виконавця Клименком Романом Васильовичем від 04.08.2020 було відкрито виконавче провадження №62711197.
06.08.2020 вказаним виконавцем у рамках зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.
З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.
10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.
Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року).
Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
У відповідь на адвокатський запит, щодо надання належним чином завірених копій документів, які були подані приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегу Станіславовичу для вчинення ним виконавчого напису, що є предметом оскарження, відповідачем надано відповідь про надіслання копій документів, як доказ набуття Товариством права вимоги за кредитним договором, а саме: Договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року; Договір відступлення права вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року; Додаток № 1-1 до договору відступлення права вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року стосовно кредитного договору.
Ухвали, щодо витребування доказів, що були скеровані судом до нотаріуса та до державної нотаріальної контори виконані не були.
Інших доказів на підтвердження того що виконавчий напис було вчинено у відповідності та з дотриманням чинного законодавства не надано.
Крім того на думку суду навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріусу, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16 липня 2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.
За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МіністерстваюстиціїУкраїнивід 22.02.2012року№296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.
Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.
Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.
Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.
Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Згідно Виписки з особистого рахунку № НОМЕР_3 ПІБ: ОСОБА_1 , вказано період нарахування заборгованості за 2019-2020 роки.
Відповідно до розділу ІІІ Заяви про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку, який позивачем додано до матеріалів справи, вбачається, що сторони домовилися про те, що цей Договір є новою редакцією Договору про відкриття банківського (карткового) поточного, депозитного рахунку та обслуговування платіжної картки №0290/014426-PR від «03» листопада 2011 року, укладеного між Сторонами, і подальше обслуговування Клієнта здійснюється на умовах цього Договору.
Примірник договору банківського поточного (карткового) рахунку №0290/014426-ZP від «03» листопада 2011 року отримав клієнт ОСОБА_1 . Як уже зазначалося судом, із умовами у вказаному Договорі (заяві) позивач ОСОБА_1 , ознайомлений про що свідчить його підпис.
Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк (кредитодавець) при зверненні до нотаріуса.
Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною.
З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, як і не вбачається безспірність заборгованості, оскільки про безспірність заборгованості можуть говорити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.
Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Відповідно дост.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно положень що закріплені в ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким , чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору що становить 840,80 грн.
Керуючись ст. ст. 16, 18 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Вердикт Капітал", треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Заходи забезпечення позову вжиті постановою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.08.2020 у справі продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.