Справа № 308/4560/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича, де стягувачем є Товариство з обмеженею відповідальністю «Фінанс консалтинг захід», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Розман Сергій Юрійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року, постановлену суддею Сарай А. І., повний текст ухвали складено 14.07.2020,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Розман С.Ю., звернулася до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. від 28 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні № 60304563.

Скаргу обґрунтувала тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Р.М. (далі приватний виконавець) здійснюється виконавче провадження № 60304563 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 12.12.2014, про стягнення з неї та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» грошових коштів у загальній сумі 15 923,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.04.2014 складала 180 842,42 гривень.

28 квітня 2020 року приватним виконаневцем прийнято постанову про звернення стягнення на її заробітну плату в розмірі 25%. Вважала такий відсоток стягнення незаконним, оскільки він суперечить положенням ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII), якими передбачено стягнення у розмірі 20% від заробітної плати.

Також зазначала, що приватним виконавцем неправомірно здійснюється це виконавче провадження, оскільки постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.11.2018 у справі № 308/6024/14-ц скасовано ухвалу суду першої інстанції від 22.11.2017, якою поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа у даному виконавчому провадженні до виконання, та відмовлено у задоволенні заяви стягувача про поновлення цього строку.

Посилаючись на викладені обставини просила суд визнати неправомірним і скасувати рішення (постанову) приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. від 28.04.2020 про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні № 60304563.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпастької області від 10 липня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката Розмана С.Ю., який діє в інтересах боржниці ОСОБА_1 , на рішення приватного виконавця, де стягувачем є ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» та суб`єктом оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Розман С.Ю., подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилалася на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом помилково застосовано вимоги ч. 3 ст. 70 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавими документами.

Стверджувала, що жодного зведеного виконавчого провадження по стягненню з неї коштів немає, а є лише одне виконавче провадження про стягнення із неї заборгованості на користь ТзОВ «Фінанс консалтинг захід». До того ж приватний виконавець, згідно з приписами п. 1 ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VIII, невправі виконувати своє ж рішення, як у даному випадку постанову про стягнення з неї основної винагороди від 28.04.2020, яка є виконавчим документом і де стягувачем є сам приватний виконавець.

Звертала увагу і на те, що в оскарженій постанові чітко зазначено про один виконавчий документ, а відтак за відсутності зведеного виконавчого провадження (декількох виконавчих проваджень) із її заробітної плати можна було стягувати лише 20%, а не 25%.

Також наголошувала, що виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 60304563, взагалі не підлягав прийняттю приватним виконавцем до виконання, а мав бути повернутий стягувачеві з підстав пропуску ним строків звернення з виконавчим листом до виконання.

З огляду на наведене просила оскаржену ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її скарги на постанову приватного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Закарпастької області Роман Р.М. посилався на її безпідставність і надуманість.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця суд першої інстанції виходив із того, що відрахування із заробітної плати боржниці ОСОБА_1 здійснюється за кількома виконавчими документами, а саме за виконавчим листом, що виданий судом на підставі судового рішення, та за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 Закону № 1404-VIII приватний виконавець управі був стягнути 25% із заробітної плати боржниці.

Проте колегія суддів із таким висновком місцевого суду погодитися не може, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм матеріального права з огляду на таке.

Судом установлено, що постановою приватного виконавця Романа Р.М. від 11.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60303563 по виконанню виконавчого листа № 308/6024/14-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 12.12.2014, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» за договором про надання споживчого кредиту заборгованості в розмірі 15 923,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.04.2014 року складала 180 842,24 грн, з яких: 14 438,11 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 163 977,17 грн заборгованості за кредитом; 785,34 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 8 919,30 грн заборгованості за процентами; 11,1 доларів США, що за курсом НБУ 126,18 грн пені за прострочення сплати процентів; 688,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ 78 193,58 грн пені за прострочення сплати кредиту, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 808,42 гривень. Ухвалою цього ж суду від 01.08.2017 стягувача замінено на правноступника ТОВ «Фінанс консалтинг захід» (а.с.25, 29, 30).

Постановою вказаного приватного виконавця від 28.04.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.04.2020 ВП № 60304563 звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_1 , яка отримує дохід у ТОВ «КООП Ужгородський ринок», а саме в розмірі 25% до виплати загальної суми боргу в розмірі 201 915,46 гривень (а.с. 6).

Водночас цього ж дня (28.04.2020), цим же приватним виконавцем у даному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, тобто постановлено стягнути з боржниці ОСОБА_1 на користь стягувача приватного виконавця виконавчого округу Закарпастької області Романа Р.М. основну винагороду у розмірі 1 592,3 доларів США та 180,84 гривень (а.с.27-28).

За приписами ч. 1 ст. 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 цього ж Закону із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження (ст. 30 Закону № 1404-VIII).

Частиною 3 ст. 70 Закону № 1404-VIII, якою керувався приватний виконавець при винесені оскаржуваної постанови та на яку послався суд першої інстанції як на підставу відповідності оскаржуваної постанови вимогам законодавства, визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Отже, розмір стягнення з заробітної плати до 50% усіх відрахувань під час кожної виплати допустимий законодавством лише при наявності кількох виконавчих документів - зведеного виконавчого провадження.

Водночас пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII регламентовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

З цього слідує, що постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди є виконавчим документом і підлягає примусовому виконанню.

Однак у матеріалах справи є відсутні докази і такі не надані приватним виконавцем, що стягнення з боржниці ОСОБА_1 25% заробітної плати, як того регламентує ч. 3 ст. 70 Закону № 1404-VIII, здійснене у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з неї коштів за кількома рішеннями, які підлягають примусовому виконанню.

При цьому безпосередньо в оскарженій постанові зазначено про примусове виконання лише виконавчого листа суду на користь стягувача ТзОВ «Фінанс консалтинг захід», що дає підстави стверджувати про стягнення з неї 25% заробітної плати тільки за одним рішенням, що підлягає примусовому виконанню, а відтак у даному випадку підлягали застосуванню положення ч. 2 ст. 70 Закону № 1404-VIII.

Також колегія суддів звертає увагу і на те, що вказана постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, яка є виконавчим документом, не могла бути зведена приватним виконавцем Романом Р.М. в одне виконавче провадження разом із виконанням згаданого вище виконавчого листа суду, оскільки правилами пункту 1 ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VIII заборонено приватному виконавцю виконувати рішення, де стягувачем є сам цей виконавець.

З огляду на наведене оскаржена постанова приватного виконавця не є правомірною.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України констатовано, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин оскаржена ухвала суду не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким апеляційну скаргу та скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

За положеннями ст. 452 ЦПК Украни судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом, зокрема на приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Відтак на приватного виконавця Романа Р.М. слід покласти понесені скаржницею ОСОБА_1 420,40 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384, 451, 452 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною і скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 від 28.04.2020 у виконавчому провадженні № 60304563.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді: