Справа № 758/4127/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

секретаря судового засідання - Гайдай К.В.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивача ОСОБА_2 - не з`явився,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» - представник не з`явився,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» про визнання недійсним договору та зобов`язання припинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ», у якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір №/229325 від 02.02.2020, укладений між позивачем та відповідачем та зобов`язати відповідача припинити дії з нарахування та стягнення заборгованості, процентів та штрафних санкції за кредитним договором №/229325 від 02.02.2020.

В обґрунтування позову зазначила, що жодних заявок на укладення кредитних договорів з відповідачем вона не подавала. Після того, як з березня 2020 року до неї почали телефонувати з вимогою повернути кредитні кошти у сумі 2500,00 грн, вона звернулася з письмовою заявою до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, за результатами звернення зареєстровано кримінальне провадження №0001317. Також за результатами звернення до ТОВ «Українське Бюро кредитних історій» позивачем отримано відомості з Кредитної історії відповідно до якої, розмір начебто її заборгованості станом на 01.07.2020 перед ТОВ «ГОУФІНГОУ» становить 8374,50 грн. Позивач зазначає, що згідно з відомостями Реєстру запитів до Бюро кредитних історій на паспортні дані ОСОБА_1 невідомо ким було подано декілька заяв про отримання кредитних коштів до різних фінансових установ. На адвокатський запит свого представника позивачем отримано копії документів (Публічна пропозиція (договір оферти) ТзОВ «ГОУФІНГОУ» на укладення договору про надання фінансового кредиту, Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №/229325 від 02.02.2020, Додаток №1 до Договору, анкета). Позивач вважає, що невідомі особи скористались персональними данними ОСОБА_1 та від імені останньої отримали у відповідача грошові кошти, проте невірно переклали з російської мови її прізвище (у начебто укладеному Договорі та інших супутніх документах вказано прізвище « ОСОБА_3 », а фактично прізвище позивача за паспортом є « ОСОБА_4 »). Також зазначає, що ОСОБА_1 начебто було перераховано кошти на видану ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» платіжну картку, однак вона ніколи не була клієнткою вказаної банківської установи та ніколи не отримувала в них жодних банківських карток, на підтвердження чого надає копії відповідей на заяви ОСОБА_1 до ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Крім того, ОСОБА_1 ніколи не оформлювала електронний підпис від свого імені та нікуди не зверталася із відповідними заявами. Оскільки відомості щодо ОСОБА_1 як боржника за неукладеним договором позики №/229325 від 02.02.2020, включаючи паспортні данні, внесено ТОВ «ГОУФІНГОУ» безпідставно та протиправно в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є боржником перед відповідачем за кредитними зобов`язаннями, а тому просить вилучити такі відомості з Єдиного реєстру кредитних історій.

06 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання припинити дії та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

04 червня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив наступне. У даному випадку мало місце укладання електронного договору, який укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. З ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.gofingo.com.ua. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. ОСОБА_1 на сайті відповідача https://www.gofngo.com.ua здійснила заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів (копія заповненої заяви додається), виразивши таким чином свій намір укласти договір з відповідачем. В момент, коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Тобто, позивачем було підписано договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого у Індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор позивача - R72224 що і є безпосереднім підписом позивача. Саме тому, твердження позивача про те, що він не підписував договір не відповідає дійсності. Також під час реєстрації на сайті відповідача позивач використовував номер телефону НОМЕР_1 який, згідно даних ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» починаючи з 19.05.2015 року ОСОБА_1 використовувала як фінансовий під час проходження процедури верифікації у банківських та фінансових установах. Відтак, у відповідача не було підстав для відмови у видачі кредитних коштів. Просить у позові відмовити повністю за необґрунтованістю.

Позивач подала відповідь на відзив, згідно з яким позивач не отримувала жодних повідомлень, в тому числі на електронну пошту, які б складали одноразовий ідентифікатор. Зокрема, позивач звернулася із заявою від 16.07.2020 на адресу ПрАТ «КИЇВСТАР» з приводу надання відповіді, чи використовувався нею як абонентом мобільний номер НОМЕР_1 станом на 02 лютого 2020 року. У відповідь вона отримала листа з ПрАТ «КИЇВСТАР» від 30.07.2020 про те, що цей абонентський номер за ОСОБА_1 до 03 лютого 2020 року не реєструвався. Крім того, на підтвердження того, що позивач грошові кошти не отримувала, до позову долучалися відповіді з банківської установи, що позивач не є їх клієнтом і ніколи не мала відкритих банківських рахунків у цьому банку. А тому здійснення операції по зарахуванню грошових коштів через платіжну систему «Platon» є неможливим, оскільки в позивача не було відкритого банківського рахунку із тими реквізитами, на які посилається у відзиві відповідач.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали суду письмову заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримують, просили розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача, у судове засідання не з`явився, відповідач подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, у позові просить відмовити повністю.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованість на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст. 205 ЦК України надає право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом та визначає форми у яких може вчинятися правочин, до яких відносяться усна та письмова (електронна) форма правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, законодавець надає право сторонам обрати форму укладено договору, зокрема електронну.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Стаття 640 ЦК України передбачає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з наданих суду документів встановлено, що станом на 18.05.2021 ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) має заборгованість перед ТзОВ «ГОУФІНОУ», за договором про надання фінансового кредиту №/229325 у розмірі - 5874,50 грн.

Зокрема, згідно наданих відповідачем ТзОВ «ГОУФІНГОУ» копій документів вбачається, що 02.02.2020 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту №/229325, сторонами якого виступили ТзОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 . Предметом договору є надання позичальнику фінансового кредиту в розмірі 2500,00 грн строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 02 березня 2020 року та сплатою відсотків в розмірі 1,85% на добу від суми виданого кредиту. Згідно 7 розділу договору «Реквізити та підписи сторін» клієнтом фізичною особою ОСОБА_1 договір підписано електронним підписом (R72224).

Як зазначає позивач в позовній заяві, укладення зазначеного правочину відбувалося поза її волею, оскільки згідно з отриманими на адвокатський запит представника позивача копій документів (Публічна пропозиція (договір оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» на укладення договору про надання фінансового кредиту, Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №/229325 від 02.02.2020, Додаток №1 до Договору, анкета) вважає, що невідомі особи скористались її персональними данними та від імені позивача отримали у відповідача грошові кошти, однак неправильно зазначили її прізвище - замість « ОСОБА_4 » у документах на отримання кредитних коштів усюди зазначено прізвище « ОСОБА_3 ».

Також 20 лютого 2020 року позивач звернулася до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом того, що протягом тривалого часу до неї телефонують представники колекторських компаній та вимагають сплатити борги по кредитам погрожуючи фізичною розправою. На підтверження факту прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення надано витяг з ЄРДР (кримінальне провадження №0001317 від 20.02.2020).

Згідно матеріалів справи порядок отримання та надання позики ТзОВ «ГОУФІНГОУ» регламентується Публічною пропозицією (Договір оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» на укладення договору про надання фінансового кредиту, затвердженою наказом №22/08 від 22.08.2018, яка розміщена на сайті відповідача (далі - Договір оферти).

Положеннями розділу 2 вищевказаного Договору оферти передбачений алгоритм дій позичальника для отримання фінансового кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Так, у розділі 2 Договору оферти зазначено, що Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.

Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту (пункти 2.2.-2.4. Договору оферти).

Разом з тим, згідно Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №/229325 від 02.02.2020 (далі - Договір №/229325), невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті https://www.gofingo.com.ua (п.1.7. Договору №/229325). Цей Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1. Договору №/229325). Всі додатки та додаткові угоди складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору (п.6. 3. Договору №/229325).

Згідно з Договором №/229325 такий був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, який зазначений у Індивідуальній частині договору - код ідентифікатора R72224.

Із матеріалів справи суд установив, що зазначений код ідентифікатора - R72224 був відправлений за допомогою смс-коду 02.02.2020 з номера телефона НОМЕР_1 , який зазначений у Договорі №/229325 як номер телефона позивача.

Однак позивачем до матеріалів позову долучено відповідь на її звернення з ПрАТ «КИЇВСТАР» від 30.07.2020 про те, що цей абонентський номер за ОСОБА_1 до 03 лютого 2020 року не реєструвався.

Крім того, згідно відповідей відповідача від 28.08.2020 вих.№28/08-59 та від 23.09.2020 вих.№68аз на адвокатський запит, виплата кредитних коштів була здійснена 02.02.2020 на банківську картку № НОМЕР_3 хх-хххх-9938 (а.с. 24, 37).

Однак згідно доданих до позову відповідей АБ «Укргазбанк» від 16.11.2020 та від 25.11.2020 у позивача не було відкритих та закритих банківських рахунків у цьому банку (а.с. 42, 43).

Згідно ч. 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочини не можуть бути визнано недійними у зв`язку з його вчинення в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Дослідивши надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не укладала спірний кредитний договір, яким порушено її охоронювані законом інтереси, відтак суд вважає позовні вимоги у частині визнання недійсним кредитного договору №/229325 від 02.02.2020 обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому у цій частині така позовна вимога підлягає задоволенню.

Однак суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача припинити дії з нарахування та стягнення заборгованості, процентів та штрафних санкції за кредитним договором №/229325 від 02.02.2020, оскільки така вимога спрямована на майбутнє, а захисту підлягає тільки порушене право. Крім того, визнання недійсним кредитного договору №/229325 від 02 лютого 2020 року вже є достатнім, належним та ефективним способом захисту у зазначеній справі.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 07.08.2020; додаток №1 від 07.09.2020 до договору про надання професійної правничої допомоги; акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 15.03.2021; квитанція на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу від 07.08.2020 на суму 6000,00 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем вказувалось про те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 07.08.2020; додаток №1 від 07.09.2020 до договору про надання професійної правничої допомоги; акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 15.03.2021; квитанція на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу від 07.08.2020 на суму 6000,00 грн.

Суд бере до уваги те, що копія позовної заяви з додатками була отримана відповідачем. Відповідач своїм правом на подачу письмових заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

З урахуванням наведеного, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 205, 207, 215, 509, 626, 638, 640, 642 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронний цифровий підпис», ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» про визнання недійсним договору та зобов`язання припинити дії - задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитний договір №/229325 від 02 лютого 2020 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Хорива, будинок № 1-а, ).

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 19 серпня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець