печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Антоненка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", Акціонерного товариства «РВС Банк» про виселення із квартири та усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якому просить виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з усіма іншими фізичними особами, які є членами їх сім`ї із самоправно зайнятого житлового приміщення, а саме квартири №400 (протиправно нумерована за АДРЕСА_2 (загальною площею 140.2 м. кв. житловою площею - 82,5 м. кв.) та є крайньою з правого боку навпроти квартири АДРЕСА_3 , без надання іншого жилого приміщення; усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 майном (квартирою АДРЕСА_4 ), шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також будь-яким іншим третім особам, які є або можуть бути власниками або орендарями квартири АДРЕСА_4 у користуванні вказаним майном (квартирою АДРЕСА_4 ) під виглядом користування квартирою АДРЕСА_4 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона вважає себе законним власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі продажу від 13.12.2006 р.

3 лютого 2013 р. квартира АДРЕСА_4 перебувала в оренді фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , який використовував її для ведення власного бізнесу.

11.01.2016 р. позивач дізналась, що група невідомих осіб намагається виселити орендаря з квартири, показуючи при цьому документи про право власності на квартиру 400а , власником якої є ОСОБА_4 . У зв`язку із застосування до позивача сили та зміною дверних замків потрапити до своєї квартири з того моменту і на час звернення до суду не може.

Вважає, що квартира АДРЕСА_4 є неіснуючим житловим об`єктом нерухомості.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно, самоправно використовуючи документи на неіснуюче житлове приміщення, вселилися до квартири АДРЕСА_4 - відповідачі є особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, що належить позивачу на праві власності, що послугувало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 зазначила, що 6 листопада 2015 р. вона, в установлений законом спосіб, придбала квартиру АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим № 1403.

Відомості про право власності ОСОБА_4 внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47132124.

На виконання вимог Закону України про реєстрацію громадян у вказаній вище квартирі зареєструвалися її донька ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Форма № 3.

Вважає, що не можна погодитись з твердженням позивача про те, що квартира АДРЕСА_4 є неіснуючим житловим об`єктом.

Існування квартири АДРЕСА_4 підтверджується наступними доказами:

- договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 6 листопада 2015 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим № 1403;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47132124.;

- фактом реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_4 ;

- укладеними між ОСОБА_4 та підприємствами договорами на отримання послуг;

- технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 надав суду пояснення, в яких зазначиЛА, що саме позивач ОСОБА_1 причетна до організації і вчинення кримінального правопорушення, щодо відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження№ 0002536 від 18.11.2015 р. по обвинуваченню ОСОБА_1 , і що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002536 від 18.11.2015 р., справа № 761/31481/18 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України, та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України і згідно повідомлення про підозру ОСОБА_1 , її звернення з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення, є частиною злочинного плану, розробленого заздалегідь, з метою повернення майна від добросовісного набувача.

Третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до суду не з`явилась, подала клопотання про слухання справи у її відсутність.

Третя особа Акціонерне товариство «РВС БАНК» підтримала позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , надавши пояснення, що саме Акціонерне товариство «РВС БАНК», а не позивач ОСОБА_1 є наразі власником квартири АДРЕСА_4 . Однак, проживання у вказаній квартирі відповідачів заважає Акціонерному товариству «РВС БАНК» володіти квартирою АДРЕСА_4 , оскільки немає можливості скласти акти прийому-передачі квартири.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», на підставі наявних у справі доказів, та за погодженням сторін й третіх осіб.

Вислухавши пояснення учасників розгляду, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у їх задоволенні.

30 травня 2016 року судом відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд.

22.03.2018 року у даній справі призначено судову технічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз ( м. Київ вул.. Смоленська, 6) та провадження у даній справі було зупинене.

31.01.2019 відповідно до розпорядження № 40 від 31.01.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г.

03.04.2019 до суду надійшов лист, за підписом директора Київського НДІ судових експертиз Рувіна О.Г., про залишення ухвали суду без виконання, оскільки відомості про оплату вартості експертизи у відділі бухгалтерського обліку і звітності КНДІСЕ відсутні.

Ухвалою суду від 05 квітня 2018 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.12.2019 залучено ОСОБА_5 в якості співвідповідача.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 р. провадження у справі зупинене до набрання законної сили судового рішення у справі № 761/31481/18 по кримінальному провадженню № 0002536 від 18.11.2015 р., по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України, що розглядається в порядку кримінального судочинства.

08.12.2020 р. постановою Київського апеляційного суду, ухвалу Печерського районного суду м Києва від 18 лютого 2020 р. про зупинення провадження у справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 р. відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.03.2021 р. залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «РВС Банк».

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі і справа призначено до судового розгляду.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та які представник позивача підтримав у судовому засіданні, а також враховуючи доводи представника відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що 13.12.2006 р. ОСОБА_10 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2006 р.

20.03.2007 р. Київським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 .

25.09.2007 р. ОСОБА_1 уклала договір кредиту з ВАТ «Демарк» на суму 480000 доларів США.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 були гарантовані договором іпотеки від 25.09.2007 р. № 7491 на квартиру АДРЕСА_4 .

13.12.2006 р. ОСОБА_10 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2006 р. посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю.

10.12.2014 р. ОСОБА_11 продала ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.12.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.

06.11.2015 р. ОСОБА_12 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.11.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аструскаус Л.Є.

На забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.09.2007 р., укладеного між ВАТ банк «Демарк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. на забезпечення виконання всіх вимог Іпотекодержателя за кредитним договором № 437-051 від 25.09.2007 р., Іпотекодавець передав і іпотеку квартиру АДРЕСА_4 .

В подальшому, на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимогах № 437-051 від 07.05.2019 р., Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 25.09.2007 р., укладеного 08.05.2019 р., нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердесом М.О., право вимоги за зазначеним Кредитним договором та Іпотечним договором, було передано ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», яка в свою чергу відступила своє право вимоги, шляхом продажу його Акціонерному товариству «РВС БАНК».

В подальшому, Акціонерним товариством «РВС БАНК» було звернено стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_4 .

Таким чином, на сьогодні Акціонерне товариство «РВС БАНК» є власником- квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно.

Отже, на час судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_4 .

Вказані обставини не заперечуються і визнаються усіма учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, суд приходить до висновку що позивач ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_4 і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть порушувати її право на володіння користування і розпорядження майном.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оскаржені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Власником є особа яка володіє майном.

Предметом спору по даній справі є захист права особи на володіння користування і розпорядження належним їй майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування своєї позиції покладається на сторони, тобто кожна особа повинна ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом доводити самостійно.

За наслідками розгляду цієї справи суд вважає, що позивач не довів своїх вимог, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, що є власником квартири АДРЕСА_4 .

Крім того, позивач не заперечував, що власником квартири АДРЕСА_4 є третя особа -Акціонерне товариство «РВС Банк».

Отже, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є особами, які порушують право власності позивача на володіння користування і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

На виконання вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а тому суд критично ставиться до пояснень третьої особи про необхідність складання акту прийому передачі квартири АДРЕСА_4 для отримання права власності і про перешкоджання у складанні такого акту з боку відповідачів.

Суд об`єктивно позбавлений можливості, в межах розгляду вказаної цивільної справи надати оцінку копіям матеріалів кримінальних проваджень, та фактичним обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, який перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, по кримінальному провадженню № 0002536 від 18.11.2015 р., справа № 761/31481/18 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України, оскільки питання винності чи невинності особи мають розглядатися в порядку передбаченому кримінальним та кримінально-процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Жоден із договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , за якими зареєстровано право власності позивача або відповідачів на квартиру АДРЕСА_5 судом не скасований.

Реєстрація права власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_4 судом не скасована.

Так, частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та як наслідок у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", Акціонерного товариства «РВС Банк» про виселення із квартири та усунення перешкод в користуванні майном.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено та підписано 23.08.2021 року.

Суддя Т.Г. Ільєва