Справа № 473/3088/20
РІШЕННЯ

іменем України

"13" вересня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Данилевич Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

встановив

в вересні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15 вересня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року було зупинено провадження по справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до залучення до участі у справі правонаступника.

Ухвалою суду від 07 травня 2021 року провадження по справі поновлено. Допущено процесуальне правонаступництво особи, яка вибула зі спірних правовідносин ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від її представника адвоката Вендель О.М. на адресу суду надійшла заява, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області 28 квітня 2021 року є власником житлового будинку з господарськими та побутовим будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 . Право власності позивача зареєстровано в державному реєстрі 28.04.2021 року.

Попереднім власником житлового будинку була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємцем якої за заповітом є ОСОБА_1 , яка в свою чергу оформила спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку відповідно до довідки від 01.09.2020 року за № 1892, що була видана виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України ).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Так в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровані в житловому будинку, однак не проживають з 2001 року, що підтверджується актом про не проживання від 01.09.2020 року та довідками про склад сім`ї від 01.09.2020 року, від 16.09.2020 року № 2123 та № 2124.

При ухваленні рішення, суд враховує те, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги вказаними вище обставинами та вірно посилався як на підставу позову на положення ст.391 ЦК України, а відповідач, в свою чергу, не довів протилежного.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частках судовий збір в розмірі 840,80 гривень по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар