Провадження №22-ц/824/4212/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", третя особа : ПрАТ "СК "Брокбізнес" про стягнення страхового відшкодування, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 35 678, 21 грн. та судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10.11.2018 року на пр. Л. Курбаса, 4-Б/2 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля "Богдан", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Peugeot", д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Вказана ДПТ призвела до пошкоджень транспортних засобів та завдання матеріальних збитків.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної вище ДТП. На час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СК "Брокбізнес" згідно полісу обов`язкового страхування № АМ/6384555, а цивільно-правова відповідальність володільця та користувача автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" згідно полісу обов`язкового страхування № АМ/7704792.

На підставі угоди про пряме врегулювання збитків від 25.03.2016 року відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 41267,29 грн. На думку позивача відповідачем невірно було визначено суму страхового відшкодування, оскільки вартість відновлення пошкодженого автомобіля позивача склала 76945,5 грн., і в досудовому порядку відповідач неправомірно відмовив у доплаті суми страхового відшкодування, а тому з метою захисту свого порушеного права позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10.11.2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити, а зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було скореговано звіт №48707 від 15.12.2018 року шляхом внесення вручну відомостей щодо окремих деталей, позначених у ремонтній калькуляції №48707. Вказує, що таке втручання можливе лише у відповідності до п. 3.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, в якому вказано, що для визначення вартості складників КТЗ у разі відсутності цінової інформації дилера виробника КТЗ допускається використання відповідних даних, одержаних шляхом обстеження ринку регіону. Проте відповідач не надав інформацію щодо того, що у дилера виробника КТЗ дійсно відсутня інформація про визначення вартості складників КТЗ. Зазначає, що інформація про вказані деталі була взята без зазначення року виробництва останніх, тож незрозуміло, чи є ці деталі новими або вживаними, що є неприпустимим з урахуванням того, що строк експлуатації КТЗ не перевищує 7 років і відповідно коефіцієнт фізичного зносу має становити 0,00, що і підтверджується наданим відповідачем звітом №48707 від 15.12.2018 року. Позивач вказує, що також не була дотримана вимога методики стосовно визначення цінових даних шляхом обстеження ринку регіону, тобто усереднених цін по Україні. Зазначає, що вартість кришки багажнику автомобіля була визначена на підставі ціни, запропонованої продавцем у республіці Польща, понад те, вказана складова є вживаною, тобто відповідачем було взято для визначення матеріального збитку, завданого новому автомобілю, вартість вживаної кришки багажнику, яка продається на території іншої країни.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 10.11.2018 року на пр. Л. Курбаса, 4-Б/2 в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля "Богдан", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Peugeot", д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, під керуванням ОСОБА_3 , яка призвела до пошкоджень транспортних засобів, завдання матеріальних збитків. Зазначена ДТП мала місце з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2019 року по справі № 759/18535/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаної ДТП автомобіль "Peugeot", д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. На час ДТП між позивачем та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6384555, на момент ДТП ОСОБА_2 також мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7704792, укладений з ПрАТ "СК «Брокбізнес". Позивач звернулась до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування, і відповідачем на підставі угоди про пряме врегулювання збитків від 25.03.2016 року було сплачено позивачці страхове відшкодування у розмірі 41267,29 грн.

Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для його задоволення, а також з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів, що відповідачем невірно було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої вимоги позивач ґрунтувала на твердженні про недостатність сплаченого страхового відшкодування для покриття спричиненої шкоди. В той же час такі твердження належним чином підтверджені не були. Колегія суддів зазначає, що акти виконаних робіт і квитанції про оплату ремонтних робіт не є належним доказом розміру збитків, оскільки свідчать про розмір коштів, сплачених на адресу іншої особи за проведення певних робіт, без доведення факту необхідності, обґрунтованості та співмірності як таких робіт, так і їх вартості. Натомість відповідачем було надано суду звіт №48707 від 15.12.2018 року про розмір збитків, складений відповідним суб`єктом оціночної діяльності. Позивач висловила свою незгоду з вказаним звітом, в той же час належним чином його не спростувала, відповідних доказів з цього приводу суду не надала. Не було заявлено позивачем й клопотання про призначення по справі відповідної судової експертизи, як і не було надано іншого експертного дослідження, альтернативного вже наявному у справі. За таких умов колегія суддів дійшла висновку, що позиція позивача є недоведеною, відтак не може бути прийнята судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько