ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7163/21 Справа № 206/5156/20 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду

з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є його рідним братом. Їх батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є таким, що прийняв спадщину так, як на момент смерті батька проживав разом з ним. Їх мати (дружина їх батька) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вони з відповідачем є єдиними спадкоємцями після смерті батька.

Позивач у 6-місячний строк з дня смерті батька не подав заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору, так як хворів і не міг особисто звернутися до нотаріуса. Він хворіє протягом тривалого часу. Його стан здоров`я різко погіршився у листопаді 2016 року і він був госпіталізований в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова». Після ампутації правої стопи з лютого 2017 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи, практично був прикований до ліжка, не міг змиритися зі своїм станом, повністю залежав від членів своєї родини. Влітку його стан здоров`я знову став погіршуватися і 07 серпня 2017 року позивач був госпіталізований в хірургічне відділення 12 ТМО. На стаціонарному лікуванні він перебував до 22 вересня 2017 року.

Позивач зазначив, що на похорони батька родичі привозили його з лікарні на автомобілі. Після лікування загальний стан його здоров`я трохи покращився, але трофічні виразки на куксі правої стопи не гоїлися. Він не виходив на вулицю, не міг самостійно пересуватися, не міг надягти протез через виразки на куксі стопи. На милицях він не міг пересуватися так, як боліло все тіло, а психологічний стан був жахливим. З допомогою дружини наприкінці квітня 2018 року він почав виходити на подвір`я. Таким чином, він не міг з поважних причин звернутися до нотаріуса і подати заяву про прийняття спадщини, так як за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, був повністю залежним від членів своєї родини.

При цьому позивач був упевнений, що відповідач визнає його право на спадкування після смерті батька. Лікування не давало позитивних результатів і з 24 вересня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, він знову перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ішемія ІІІ ст., трофічна виразка кукси правої стопи. У жовтні 2019 року позивач також знаходився на стаціонарному лікуванні. 15 жовтня 2019 року йому була проведена операція некректомія в області кукси правої стопи. У 2020 році позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року з тим же діагнозом.

З лютого 2017 року ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням з порушенням опори та пересування. Він не прийняв спадщину у 6-місячсний строк з поважних причин через важкий стан здоров`я. Постановою нотаріуса від 13 жовтня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як він не звернувся у 6-місячний строк після смерті батька із заявою про прийняття спадщини. Позивач не відмовлявся від спадщини.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просив суд встановити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини задоволено.

Визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 тривалістю в два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 з огляду на його недоведеність. Судом не взято до уваги, що лікування позивача носило періодичний характер, тому він мав можливість своєчасно звернутися до нотаріуса за прийняттям спадщини після смерті батька.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення з огляду на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Після його смерті відкрилась спадщина.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є синами померлого ОСОБА_3 .

Батько сторін у справі ОСОБА_3 проживав у належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним за цією адресою проживав і проживає зараз відповідач ОСОБА_1 , тому є таким, що фактично прийняв спадщину. Мати сторін у справі (дружина їх батька) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вони є єдиними спадкоємцями після смерті батька.

Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся із заявою про прийняття спадщини лише 13.10.2020 року, тобто з порушенням встановленого шестимісячного строку, у зв`язку з чим постановою нотаріуса від 13.10.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що причиною пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини стало те, що він має важкий стан здоров`я, хворіє протягом тривалого часу, у зв`язку з чим з квітня 2013 року неодноразово був госпіталізований до лікарні, є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням із порушенням опори та пересування, що підтверджується наданими медичними документами (а.с.7-14, 54).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з важким станом здоров`я позивач об`єктивно не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки, причини пропуску строку є поважними, а тому позивачу можливо визначити додатковий строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Матеріалами справи встановлено, що батько сторін у справі помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся із заявою про прийняття спадщини тільки 13.10.2020 року, тобто з порушенням встановленого шестимісячного строку.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 вказує на те, що він хворіє протягом тривалого часу. Так, вперше він був госпіталізований до лікарні у квітні 2013 року, коли йому був поставлений діагноз: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, остеомієліт І-го пальця правої стопи. В травні 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, 2 тип, важка форма за ускладненнями, синдром діабетичної стопи, змішана форма, Вагнер-3, остеомієліт І-ї плюснової кістки стопи, флегмона правої стопи. Його стан здоров`я різко погіршився у листопаді 2016 року і він був госпіталізований в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова», де лікувався з діагнозом: атеросклероз, ішемія правої нижньої кінцівки ІV ст., гангрена правої стопи, діабетична ангіопатія, СD 2 тип, важка форма. 15 листопада 2016 року була проведена операція ампутація правої стопи. Після ампутації правої стопи з лютого 2017 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи, практично був прикований до ліжка, не міг змиритися зі своїм станом, повністю залежав від членів своєї родини. Влітку його стан здоров`я знову став погіршуватися і 07 серпня 2017 року, він був госпіталізований в хірургічне відділення 12 ТМО, де лікувався з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ангіопатична кукса правої стопи, трофічні виразки кукси правої стопи. На стаціонарному лікуванні він перебував до 22 вересня 2017 року. На похорони батька його родичі привозили його з лікарні на автомобілі. Після лікування загальний стан його здоров`я трохи покращився, але трофічні виразки на куксі правої стопи не гоїлися. Він не виходив на вулицю, не міг самостійно пересуватися, не міг надягти протез через виразки на куксі стопи. На милицях він не міг пересуватися так, як боліло все тіло, а психологічний стан був жахливим. З допомогою дружини наприкінці квітня 2018 року він почав виходити на подвір`я. Таким чином, він не міг з поважних причин звернутися до нотаріуса і подати заяву про прийняття спадщини так, як за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, був повністю залежним від членів своєї родини. Був впевнений, що його брат визнає його право на спадкування після смерті батька. Лікування не давало позитивних результатів і з 24 вересня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, він знову перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ішемія ІІІ ст., трофічна виразка кукси правої стопи. В жовтні 2019 року він знаходився на стаціонарному лікуванні так, як не міг терпіти біль. Нижні кінцівки були в ранах, шкіра на них почорніла, були набряки кінцівок, оніміння нижніх кінцівок. 15 жовтня 2019 року була проведена операція некректомія в області кукси правої стопи. В 2020 році він перебував на стаціонарному лікуванні з 02 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року з тим же діагнозом. Для лікування необхідні значні кошти, його пенсії на придбання ліків не вистачає. Він зателефонував відповідачу і запропонував йому оформити разом із ним спадщину та вирішити питання хоча б часткової компенсації вартості спадкового майна, але відповідач заявив йому, що він не прийняв спадщину і не визнає його спадкоємцем після смерті їх батька. З лютого 2017 року він є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням з поручення опори та пересування.

Проте надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, хворобою, лікуванням не є належними доказами, оскільки носять періодичний характер та охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини.

Останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 19 березня 2018 року, в той час, як позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою у жовтні 2020 року. Позивач обґрунтував неможливість вчасного звернення лише посиланням на свою хворобу, яка періодично загострювалася, що з усього шестимісячного строку, передбаченого для звернення із заявою про прийняття спадщини, становило три дні до 22 вересня 2017 року.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів існування непереборних обставин, які перешкоджали йому протягом встановлених законом шести місяців реалізувати своє право на звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Наведені позивачем періоди перебування на стаціонарному лікуванні носили періодичний (1,2 рази на рік) тимчасовий характер, що не свідчить про відсутність у нього можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, позивачем не доведено відсутність у нього можливості надіслати зазначену заяву поштовим зв`язком. При тому, що сам позивач протягом розгляду справи заявляв про наявність у нього підтримки та допомоги членів його сім*ї, які супроводжували його та на автомобілі привозили на поховання батька.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

Посилання позивача на його звернення за медичною допомогою протягом 2018-2019 років, не впливає на поважність причин пропуску строків звернення з відповідною заявою та не доводить наявність труднощів для спадкоємця вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є помилковим.

Установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, який складає майже три роки, апеляційний суд, з урахуванням вказаних вище норм матеріального права, приходить до висновку про відсутність підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида