КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/490/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/9582/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, де просило, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 901 гривень 17 копійок, станом на 08.12.2020 року, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 21 901 гривні 63 копійок, заборгованості за простроченими відсотками - 5 999 гривень 54 копійка.

Крім того, позивач також просив стягнути на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 2 270 гривні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н від 05.10.2010 року.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідачки перед позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 901 гривень 17 копійок, станом на 08.12.2020 року.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.10.2010 року у розмірі 21 901 грн 63 коп, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 1 781 грн 95 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що 05 жовтня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг № б/н на отримання кредиту та платіжної кредитної картки «Універсальна», що підтверджується укладеною сторонами Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.10.2010 року ( а.с.20 ).

Як встановлено зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.10.2010 ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З 6 жовтня 2010 АТ КБ «Приватбанк» видавав ОСОБА_1 кредитні картки, з встановленим кредитним лімітом, остання картка відкрита 11.02.2019, термін дії - 01/23 ( а.с.18 ).

АТ КБ «Приватбанк» виконав своє зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , згідно якої остання знімала грошові кошти та розрахувалася ними ( а.с.56-78 ).

Крім цього, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ( а.с.19 ) вбачається, що станом на 6 жовтня 2010 року ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 гривень, станом на 02.08.2017 такий ліміт збільшився до 25 000 грн, надалі був зменшений, і станом на 28.12.2019 кредитний ліміт встановлено у розмірі 0,00 грн.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл. 48 «Виконання зобов`язання» та гл. 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач знімала з кредитної картки грошові кошти та розраховувалася ними ( а.с. 56-78 ).

Тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27 901 грн 17 коп, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 21 901 грн 63 коп та заборгованості за простроченими відсотками - 5 999 грн 54 коп.

Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 08.12.2020 року ( а.с.4-17 ).

З вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 5 999,54 грн.

Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б вказували на те, що між сторонами по справі належним чином узгоджений обов`язок відповідача зі сплати на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за прострочення виконання зобов`язання.

Зокрема, згідно анкети-заяви про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» ( а.с. 20 ) відсутня умова про розмір процентної ставки на прострочений кредит, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками належить відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в цій частині, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, штрафів та задовольнити вимоги банку у цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу, вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 05 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якого відповідачка отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом ( а.с. 20 ).

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено в анкет-заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 вказала, що бажає отримати на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна».

При цьому, анкета-заява не містить інформацію про строк дії цієї картки, який рахунок відкрився на ім`я відповідача, а також в анкеті-заяві не містяться відомості, який саме кредитний ліміт відповідач бажав отримати.

Окрім того, анкета-заява не містить відмітку про отримання ОСОБА_1 пам`ятки клієнта, яка містить в тому числі Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування та ознайомлення з ними.

До позовної заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с. 21 ).

Також до анкети-заяви банком було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті www.privatbank.ua/terms/ ( а.с. 22-46 ).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 18 ) ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 08/14 ( дата відкриття 06 жовтня 2010 року ), № НОМЕР_2 з терміном дії до 12/18 ( дата відкриття 29 грудня 2014 року ), № НОМЕР_2 з терміном дії до 12/18 ( дата відкриття 29 грудня 2014 року ), № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/23 ( дата відкриття 11 лютого 2019 року ).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що по картковому рахунку № НОМЕР_1 06 жовтня 2010 року кредитний ліміт встановлено 0,00 грн, 06 жовтня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 300,00 грн, 06 жовтня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 500,00 грн, 23 жовтня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 600,00 грн, 19 березня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 700,00 грн, 29 вересня 2011 року кредитний ліміт зменшено до 470,00 грн, 30 вересня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 700,00 грн, 20 січня 2016 року кредитний ліміт збільшено до 7 300,00 грн, 20 січня 2016 року кредитний ліміт зменшено до 7 000,00 грн, 24 січня 2016 року кредитний ліміт зменшено до 7 000,00 грн, 25 квітня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 15 000,00 грн, 02 серпня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 25 000,00 грн, 05 жовтня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 24 128,50 грн, 11 жовтня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 22 280,00 грн, 28 грудня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн ( а.с. 19 ).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, станом на 31 травня 2015 року ( а.с. 4-17 ), у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 27 901 грн 17 коп, з яких: 21 901 грн 63 коп заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5 999 грн 54 коп -заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 06 жовтня 2010 по 01 вересня 2020 року ( а.с. 56-78 ).

22 січня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-5 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.10.2010 року у розмірі 21 901 грн 63 коп, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 1 781 грн 95 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено ( а.с. 98-101 ).

При вирішенні зазначеного спору між сторонами суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне правове обґрунтування свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ( у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк» ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту ( сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження встановлення у правочині процентної ставки позивач надав суду додаток до договору, згідно якого вона встановлена 2 розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Зазначену обставину су першої інстанції не врахував, незважаючи на викладене і те, що в рішенні зазначив про наявність у відповідачки заборгованості за цією штрафною складовою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині незадоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення відсотків, а відтак - неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема ст.ст. 205, 207, ч. 1 ст. 634, ст.ст. 640, 641, 642, 651, 653, 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 409 ЦПК України, ст. 129 Конституції України, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції, а тому - є правовою підставою для скасування ухваленого по справі рішення в цій частині та ухвалення нового про задоволення зазначених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає також за необхідне скасувати рішення і в частині стягнення судового збору та стягнути на підставі ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачені позивачем при подачі позову та апеляції на рішення кошти в розмірі 2 270 грн та 3 405 грн ( а.с. 55, 111 ).

При цьому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що АТ КБ «Приватбанк» оскаржив судове рішення першої інстанцій лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за правочином, а тому законність і обґрунтованість рішення в іншій частині не перевіряється.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відсотків за правочином та стягнення судового збору, скасувати і ухвалити судове рішення про задоволення позову у названій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за простроченими відсотками згідно договору у розмірі 5 999,54 грн та судовий збір - 5 675 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Д.Р. Гаращенко

Л.П. Сушко