Ухвала

Іменем України

09 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 520/9228/16-ц

провадження № 61-14702ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів в справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до Київського районного суду м. Одеси з заявою, у якій просило видати дублікати виконавчих листів по справі № 520/9228/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСибабнк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 жовтня 2008 року в розмірі 69 980, 10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (1 дол. США = 25, 4959 грн) становить 1 784 205, 63 грн, та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 51 000, 28 грн, що разом становить 1 835 205, 91 грн, а також стягнення з боржників на користь АТ «Укрсиббанк» судових витрат в сумі 26 784, 74 грн.

Заяву обґрунтовував тим, що 15 листопада 2016 року Київським районним судом м. Одеси було видано чотири виконавчі листи № 520/9228/16-ц про стягнення з боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Виконавчі документи на боржника ОСОБА_3 були пред`явлені до виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де було відкрито виконавчі провадження №53382749 щодо стягнення суми судових витрат та №53382880 щодо стягнення основного боргу. В межах виконавчого провадження № березня 2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в межах виконавчого провадження № червня 2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте ні постанови державного виконавця, ні оригінали виконавчих документів на адресу банку не надходили. На запит щодо виконавчих документів відділом державної виконавчої служби надано відповідь від 25 червня 2019 року про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці. Виконавчі документи на боржника ОСОБА_1 були пред`явлені до виконання до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби (м. Одеса) ГТУЮ в Одеській області, де було відкритовиконавчі провадження № 53476855 щодо стягнення суми судових витрат та № 53477027 щодо стягнення основного боргу. В межах виконавчих проваджень 19 червня 2017 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте ні постанови державного виконавця, ні оригінали виконавчих документів на адресу банку не надходили. На запит щодо виконавчих документів відділом державної виконавчої служби надано відповідь від 04 липня 2019 року про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці. Відсутність виконавчих листів, на думку заявника,позбавляє його законного права звернутись до державної виконавчої служби чи приватного виконавця та можливості стягнути з боржників суму коштів, зазначену у рішенні суду від 31 жовтня 2016 року, що не втратило своєї законної сили та не виконано в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року заяву було задоволено.

Видано дублікати виконавчих листів по справі № 520/9228/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСибабнк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 жовтня 2008 року в розмірі 69 980, 10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (1 дол. США = 25, 4959 грн ) становить 1 784 205, 63 грн та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 51 000, 28 грн, що разом становить 1 835 205, 91 грн, а також стягнення з боржників на користь АТ «Укрсиббанк» судових витрат в сумі 26 784, 74 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

В апеляційній скарзі вказувавпро порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року ухвалу Київського районногосуду м. Одеси від 07 липня 2020 року залишено без змін.

28 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткач О. С. засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, у якій просила скасувати оскаржувані рішення.

Підставами для скасування зазначених судових рішень представник заявника вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник заявника вказує, що суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не зміг подати відповідь на відзив, так як відзив на апеляційну скаргу був надісланий не на його адресу, зазначену в апеляційній скарзі. Крім того, суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника та за наявності мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи.

Також представник заявника у касаційній скарзі зазначає, що АТ «Укрсиббанк» не було надано жодного належного доказу на підтвердження тих обставин, що оригінал виконавчого листа було втрачено, не обґрунтовано заяву стосовно того, де, коли та з яких причин було втрачено такий оригінал. З огляду на викладене, на думку заявника, судом першої інстанції не було належним чином встановлено, коли та на підставі якої норми Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ та кому саме він мав бути повернутий.

Більш того, заявник у касаційній скарзі вказано, що Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області у своїй відповіді від 04 липня 2019 року не надав відомості про відправку рекомендованого листа та не зазначив про те, що він самостійно звертався до ДП «Укрпошта» з метою встановлення місцезнаходження цього листа, отже відділ державної виконавчої служби передчасно дійшов висновку про втрату оригіналів виконавчих документів при пересилці, оскільки вказані обставини не підтверджуються належними доказами.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 20 жовтня 2008 року в розмірі 69 980, 10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (1 дол. США = 25, 4959 грн) становить 1 784 205, 63 грн та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 51 000, 28 грн, що разом становить 1 835 205, 91 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 26 784, 74 грн.

15 листопада 2016 року Київським районним судом м. Одеси було видано чотири виконавчі листи по справі відносно боржників.

Виконавчі документи відносно боржника ОСОБА_3 були пред`явлені до виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області. На підставі виконавчих документів були відкриті виконавчі провадження № 5338274 щодо стягнення суми судових витрат та № 53382880 щодо стягнення основного боргу.

06 березня 2018 року в межах виконавчого провадження № 53382880 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

26 червня 2018 року в межах виконавчого провадження № 53382749 також була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області із запитом щодо місця перебування виконавчих документів, на що були отримані відповіді, що оригінали виконавчих документів були втрачені при пересилці.

Виконавчі документи відносно боржника ОСОБА_1 були пред`явлені до виконання до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеської області. На підставі виконавчих документів були відкриті виконавчі провадження № 53476855 щодо стягнення суми судових витрат та № 53477027 щодо стягнення основного боргу.

19 червня 2017 року були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу.

Представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області із запитом щодо місця перебування виконавчих документів, на що були отримані відповіді від 04 липня 2019 року № 28940 та № 28941, що оригінали виконавчих документів втрачені при пересилці.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у справі відсутні докази направлення на адресу місцезнаходження юридичної особи АТ «УкрСиббанк» (04070, місто Київ, Подільський район, вулиця Андріївська, будинок 2/12), чи на адресу для листування (65058, місто Одеса, вулиця Романа Кармена, будинок 21А) відділами державної виконавчої служби постанов про повернення виконавчих документів стягувачу та, відповідно, повернення оригіналів виконавчих листів № 520/9228/16-ц про стягнення з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальній сумі 1 835 205, 91 грн та про стягнення з них в рівних частках судових витрат в сумі 1 820, 00 грн.

Саме ж по собі посилання у відповідях у вигляді листів відділів державної виконавчої служби про повернення оригіналів виконавчих документів стягувачу не підтверджує надіслання відділами державної виконавчої служби та, відповідно, вручення стягувачу АТ «УкрСиббанк» поштових відправлень, що містили постанови державного виконавця та оригінали виконавчих листів щодо боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Таким чином, має місце відсутність належних доказів повернення виконавчою службою стягувачу АТ «УкрСиббанк» виконавчих документів за належною адресою, що тим самим не спростовує доводи стягувача про те, що виконавчі документи отримано від виконавчої служби не було, що такі втрачено, до того ж втрачено не з вини стягувача.

Також апеляційний суд вірно встановив, що неможливість отримання детальної інформації про виконання та повернення виконавчих документів стягувачу не має тлумачитися на користь боржників, так як виконавча служба є органом влади, діючим від імені держави, яка має гарантувати належне виконання судового рішення. Повернення державною виконавчою службою виконавчого документа засобами поштового зв`язку, відсутність у державної виконавчої служби доказів отримання адресатом надісланої йому адресної кореспонденції є обставинами, які доводять втрату виконавчого документа не з вини стягувача.

Більш того, доречним є застосування судом апеляційної інстанції у своїй постанові практики Європейського Суду з прав людини (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі протиГреції» (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України», рішення від 05 липня 2012 року у справі «Глоба проти України»), згідно з якою остаточні судові рішення не можутьзалишатися невиконаними на шкоду одній із сторін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, встановивши, що оригінали виконавчих листів № 520/9228/16-ц було втрачено, що підтверджується відповідями відділів державної виконавчої служби, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікатів виконавчих листів.

Доводи заявника стосовно того, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги клопотання адвоката Ткач О. С. про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості бути присутнім у судовому засіданні за участі його представника, не заслуговують на увагу, оскільки вимогами пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено лише порядок розгляду заяви про видачу дублікатів виконавчих документів протягом десятиденного строку з моменту її надходження, проте законодавцем не визначено необхідності участі у судовому засіданні сторін виконавчого провадження.

Щодо зазначення заявником у касаційній скарзі про надіслання апеляційним судом відзиву на апеляційну скаргу не на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана у скарзі, то суд позбавлений можливості перевірити та оцінити таке твердження, оскільки доказів на підтвердження наведеного надано не було.

Ураховуючи викладене, із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржених рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга щодо оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявникапро поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районногосуду м. Одеси від 07 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів в справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков