КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року місто Київ.

Справа 369/6555/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9945/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Кирилюк Г.М.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року (у складі судді Волочко А.Я. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня ) про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-2014» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором,-

ВСТАНОВИВ :

02.06.2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-2014» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

16.03.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд: забезпечити позов шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступного об`єкта нерухомого майна: земельна ділянка, загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер якої :91:467:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер 03-7-02964 (бланк серії КВ №141048), виданий 16.06.2009, видавник: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на підставі договору іпотеки (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя), який був укладений 09 липня 2008 року ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1839 (разом із додатковими договорами) та відповідно до договорів про відступлення прав вимоги за цим договором іпотеки.

Свої вимоги обгрунтовували тим, що внаслідок укладення договору про відступленняі права вимоги, новим іпотекодержателем земельної ділянки кадастровий номер :91:467:0019 є відповідач ТОВ "Галичина-2014", який має можливість в позасудовий спосіб звернути стягнення на предмет іпотеки, що унеможливить захист прав позивача в межах заявленого позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Правомірність підстав отримання відповідачем ТОВ «Галичина-2014» прав кредитора за кредитним договором та іпотекодавця за договором іпотеки - оскаржується в межах даної справи.

Враховуючи факт отримання позивачем від відповідача ТОВ «Галичина-2014» вимоги (повідомлення) про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до Договору Іпотеки і повідомлення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до ст.ст. 35-38 Закону України «Про іпотеку» - загроза відчуження іпотечного майна є цілком реальною.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не обґрунтовано, в чому саме полягає неспівмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, посилаючись лише на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2019 по справі № 201/12570/18, яка істотно відрізняються від даної справи № 369/6555/20.

Вказує на те, що вид забезпечення позову, як заборона вчинення реєстраційних дій, є повністю співмірним позовним вимогам, оскільки на даний час об`єкт нерухомості знаходиться у власності саме заявника, але обтяжений іпотекою на користь Відповідача-2 у справі, що дає останньому реальну можливість подати відповідну заяву до державного реєстратора про здійснення відповідних реєстраційних дій, а саме реєстрації права власності на підставі договору іпотеки та договору про відступлення прав за іпотечним договором (відповідно до якого таке право передане саме Відповідачу 2).

Суд не звернув увагу, що заявник посилався на те, що буде втрачена можливість ефективного захисту прав позивача, а не можливість виконання рішення суду.

Також вважає, що висновок суду щодо не зазначення прав позивача, які неможливо буде поновити в разі ухвалення можливого рішення про задоволення позову, є безпідставним та таким що не відповідає обставинам справи.

Відзиву на апеляційну скаргу сторонами по справі подано не було.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав.

В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни до апеляційного суду не з`явився, про розгляд скарги повідомлено належним чином.

Відповідно до поштової відмітки конверт про повідомлення ТОВ«Галичина-2014» про розгляд справи, повернувся із зазначено причиною «адресат відмовився від отримання поштового відправлення»

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими вимогами, а також позивачем не доведена реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення в даній справі в разі задоволення позову про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.».

При цьому, враховуючи зміст ч.2 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають на меті ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив суд:

Визнати договір №68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 08 липня 2019 року, що укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЛИЧИНА - 2014» та договір про відступлення прав за іпотечним договором, що укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЛИЧИНА - 2014» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 18.03.2019р., за реєстровим №583, - недійсними.

Отже предметом спору у даній справі є дійсність та правомірність договору про відступлення прав вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, який не містить жодної матеріально правової вимоги, щодо земельної ділянки, реєстрацію переходу права власності на яку позивач просив обмежити, а тому колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер якої :91:467:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 , є неспівмірним із заявленими вимогами про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, обраним позивачем шляхом.

Доводи скарги про те, що відчуження земельної ділянки іншій особі, призведе до неможливості захисту прав позивача, колегія суддів не приймає, оскільки відчужити іпотечне майно може як первинний кредитор так і його правонаступники. Договір іпотеки і його законність в межах даної справи не оспорюється.

Незалежно від вирішення даного спору, підставою відчуження предмету іпотеки є невиконання забезпеченого зобов`язання, а тому саме від дій боржника залежить можливість відчуження чи не відчуження іпотечного майна в позасудовий спосіб, а не від вирішення даного спору.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що незастосування вказаних в заяві представника позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити ефективний спосіб захисту прав позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга залишається без задоволення.

За змістом положень ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини 1 ст. 353 ЦПК України), після їх перегляду в апеляційному порядку, оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

Г.М. Кирилюк