Справа № 466/7789/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1635/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м.Львів

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 - представника відповідача

ОСОБА_2 - позивача

Розглянув в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультифарб» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 29 березня 2021 року, ухвалені у м. Львові у складі судді Баєвої О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультифарб» про поновлення на роботі, стягнення коштів та моральної шкоди, -

встановив:

26 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом. Просить поновити його на роботі на посаді завідуючого складом Львівського підрозділу ТОВ «Мультифарб»; стягнути з ТОВ «Мультифарб» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 червня 2019 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті за червень 2019 року у розмірі 3 378,29 грн.; моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 1 березня 2019 року його було прийнято на посаду завідуючого складом Львівського підрозділу ТОВ «Мультифарб». 11 червня 2019 року перед початком робочого дня о 8 годині 45 хвилин працівники відповідача повідомили його (позивача) про звільнення на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що йому пред`явили акт про появу на роботі у нетверезому стані від 11 червня 2019 року та наказ про звільнення. Стверджує, що акту та наказу про звільнення йому не надали, на територію підприємства не впустили. Вказує, що у зв`язку з цим він звертався до для спростування того, що він перебував у стані сп`яніння, аое кабінет у цьому диспансері не працював. Після чого звертався до Комунальної 2-ої міської поліклініки м.Львова та до Клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова, проте обстеження не вдалося зробити. Зазначає, що з 12 червня 2019 року ОСОБА_3 , яка працює менеджером зі збуту Львівського підрозділу ТОВ «Мультифарб», постійно відмовляла йому (позивачу) у допуску до роботи, посилаючись на його звільнення. Стверджує, що за його заявою було відкрито кримінальне провадження №0002498 від 9 серпня 2019 року за ч.1 ст.175 КК України. Вказує, що 5 вересня 2019 року він отримав відповідь з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів і утриманих податків та дізнався, що 18 червня 2019 року його звільнено. Вважає, що порушено процедуру його звільнення, оскільки 11 червня 2019 року він не брав участі у засіданні, згоди на проведення засідання без його участі не надавав, окрім того, йому не видано наказу про звільнення та не ознайомлено із ним у встановленому порядку, а також не видано трудової книжки та письмового повідомлення про нараховані суми. Вважає своє звільнення незаконним. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року позов задоволено частково. Вирішено поновити ОСОБА_2 на посаді завідуючого складом Львівського підрозділу ТзОВ «Мультифарб» з 22 березня 2021 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 червня 2019 року по 22 березня 2021 року в сумі 105 837,41 грн. В решті вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням суду від 29 березня 2021 року стягнуто з ТзОВ «Мультифарб» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржує відповідач. Зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. Додаткове рішення суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що позивач відмовився отримати наказ про звільнення та трудову книжку. Стверджує, що з позивачем проведені всі розрахунки та відповідач жодної заборгованості перед позивачем немає. Вказує, що позивач 11 червня 2019 року з`явився на роботу в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду в медичному закладі. Зазначає, що на зборах трудового колективу була присутня частина колективу в режимі онлайн. До підприємства надійшла копія лікарняного листа позивача. Оригінал такого листа ОСОБА_2 відмовився надати. Вказує, що підприємством скеровано запит. З відповіді на запит вбачається, що ОСОБА_2 до лікарів не звертався та йому не видавався лікарняний лист. 18 червня 2019 року позивач відмовився від отримання трудової книжки, тому йому було надіслано лист, який він одержав, з проханням надати дозвіл на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`зку , проте відповіді на лист позивачем не надано. Стверджує, оклад позивача становив 4 500 грн. Всі кошти йому було виплачено у день звільнення. Вважає, що сума витрат на професійну правову допомогу є завищеною. Стверджує, що складення процесуальних документів згідно акту-розрахунку від 25 березня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 2 вересня 2019 року не зайняло багато часу та не вимагало значного обсягу робіт. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість витрат на професійну правову допомогу у розмірі 14 000 грн. При цьому реальний обсяг такої допомоги у суді, час, витрачений на надання послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та тривалість судових засідань в умовах карантину (з 12 березня 2020 року до 3 вересня 2020 року судові засідання не відбувалися) не відповідає критерію реальності таких витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що відповідно до наказу №49-к від 25 лютого 2019 року ОСОБА_2 з 1 березня 2019 року прийнятий на посаду завідуючого складом Львівського підрозділу ТОВ «Мультифарб».

З доповідних записок працівників ТОВ «Мультифарб» вбачається, що ОСОБА_2 в різні дні, зокрема, 7 і 13 травня, 3 червня 2019 року перебував на робочому місці у нетверезому стані.

Наказом №60-к директора ТОВ «Мультифарб» від 5 червня 2019 року створено комісію у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для проведення перевірки в період з 10 червня 2019 року по 19 червня 2019 року на підставі доповідних від працівників Львівського підрозділу щодо порушень трудової дисципліни завідуючим складом Львівського підрозділу ОСОБА_2 .

Наказом директора ТОВ «Мультифарб» від 7 червня 2019 року №61/1-к відряджено менеджера з управління матеріально-технічними ресурсами ОСОБА_5 та менеджера з персоналу ОСОБА_4 до м.Львова для перевірки з 10 по 19 червня 2019 року інформації згідно наказу №60-к від5 червня 2019 року.

З комісійного акту № 1 від 11 червня 2019 року вбачається, що завідуючий складом Львівського підрозділу ОСОБА_2 11 червня 2019 року о 9 годині з`явився на своє робоче місце в нетверезому стані, про що свідчить порушена координація рухів, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук та його поведінка, що не відповідала обстановці. Від надання письмових або усних пояснень ОСОБА_2 відмовився. Йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, від цього ОСОБА_2 відмовився.

Наказом директора ТОВ «Мультифарб» №62-к від 18 червня 2019 року ОСОБА_2 звільнено у зв`язку із появою на роботі у нетверезому стані відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України. У цьому наказі вказані підстави для звільнення: акт про появу на роботі в нетверезому стані від 11 червня 2019 року з поміткою про відмову ОСОБА_2 підписати такий акт та виписка з протоколу засідання трудового колективу щодо надання згоди на звільнення від 11 червня 2019 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_2 винесено з порушеннями, зокрема: в матеріалах справи міститься два примірники цього наказу, які мають розбіжності у тексті. Накази підписані директором ТОВ «Мультифарб» Долженко І.В., винесені однією датою та містять однаковий номер.

Суд першої інстанції мотивував оскаржуване рішення тим, що існує два накази про звільнення позивача, оскільки сторонами надані копії таких наказів, які містять розбіжності, хоч мають один номер та дату; а також порушено процедуру звільнення позивача з роботи.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

З пункту 12.7.1 Розділу 12 Статуту ТОВ «Мультифарб», ідентифікаційний код 39859611, затвердженого Рішенням №3 учасника ТзОВ «Мультифарб» від 12 червня 2019 року, вбачається, що на цьому підприємстві відсутня первинна профспілка, рішення приймаються на засіданнях трудового колективу. Трудовий колектив становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.

Судом поставлено під сумнів об`єктивність протоколу загальних зборів колективу від 11 червня 2019 року про надання згоди на звільнення позивача, оскільки колектив складається з 25 осіб; разом з тим ОСОБА_2 не був присутній на зборах, а у протоколі зазначено що рішення прийнято одноголосно 25 голосами. Також суд поставив під сумнів присутність на зборах ОСОБА_6 , який згідно протоколу виступав на зборах, однак його підпис відсутній.

Відповідно до абзацу 3 ст.43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що протокол №1 та наказ про звільнення позивача складені із порушеннями. Тому відповідачем фактично порушена процедура звільнення ОСОБА_2 із займаної посади. У зв`язку з цим прийнято рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Дотриманням правил трудової дисципліни є додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій. За порушення трудової дисципліни до працівника можливе застосування ст. 147 КЗпП України.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У п. 7 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку появи працівника на роботі у нетверезому стані.

Працівник може бути звільнений з роботи за появу на роботі у нетверезому стані у будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи був він відсторонений від роботи, чи продовжував виконувати трудові обов`язки, як зазначено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9.

Нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків).

Встановлено, що для перевірки наданої роботодавцеві інформації в доповідних працівників про неодноразову появу позивача на роботі в нетверезому стані створена комісія, якою складено акт про появу ОСОБА_2 на роботі 11 червня 2019 року в нетверезому стані. У цьому акті зазначено обставини події, ознаки сп`яніння. У акті зроблено відмітку про відмову ОСОБА_2 його підписати.

Відповідно до чинного законодавства проведення медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку. У акті комісії зазначено про відмову ОСОБА_2 пройти медичний огляд з цією метою.

Таким чином, належить вважати, що факт перебування ОСОБА_2 на роботі у нетверезому стані був належним чином зафіксований актом від 11 червня 2019 року.

Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарні стягнення, зокрема, і звільнення, за п. 7 ст. 40 КЗпП, можуть застосовуватися роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не пізніше ніж через шість місяців після вчинення проступку.

Статтею 149 цього Кодексу передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен отримати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач відмовився надати пояснення, про що складено акт.

Згідно з ч. 1 та ч. 8 ст. 43 КЗпП слід отримати попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації чи профспілкового представника, членом якої є працівник.

Встановлено, що профспілкова організація на підприємстві відсутня. У такому випадку звільнення проводиться без згоди профспілкового органу (ст. 43-1КЗпП України).

Відповідно до вимог ч.4 статті 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Після повідомлення позивача 18 червня 2019 року про звільнення він відмовився від одержання наказу про звільнення та трудової книжки, про що складено відповідний акт.

Належить вважати встановленим, що ОСОБА_2 було видано копію наказу про звільнення, ознайомлено з текстом наказу про звільнення, але поставити свій підпис ОСОБА_2 відмовився, також відмовився отримати трудову книжку та лист з сумою належною йому виплати на день звільнення, про що складено акт №2.

Відмова працівника від ознайомлення з наказом чи розпорядженням про оголошення стягнення або його відмова від засвідчення цього факту своїм підписом не ставить під сумнів юридичну чинність стягнення.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що існування двох наказів про звільнення позивача належно не підтверджено. Представником відповідача надано належно завірену копію наказу № 62-к від 18 червня 2019 року про звільнення ОСОБА_2 . Позивач надав незавірену копію наказу про його звільнення. На пропозицію суду надати оригінал одержаного наказу він надав таку ж його копію.

Рішення загальних зборів трудового колективу, оформлене протоколом № 1 від 11 червня 2019 року, не свідчить про порушення процедури звільнення позивача, оскільки така згода не передбачено законодавством про працю. Законом передбачена обов`язкова згода профспілкового комітету при наявності такого на підприємстві у випадку, коли звільнений працівник є членом профспілки.

Суд першої інстанції задовольняючи позов про поновлення на роботі, у мотивах оскаржуваного рішення зазначив, що ним взято до уваги факт, що ОСОБА_2 11 червня 2019 року було не допущено на робоче місце, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Судом критично оцінено твердження позивача, що він звертався в медичні заклади для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Відповідно до акта № 1 він відмовився від медичного огляду, що підтверджено підписами комісії та свідка. Ці обставини в судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

З такими мотивами суду першої інстанції позивач погодився і рішення не оскаржив.

Колегія суддів, надавши оцінку наявним у справі доказам, прийшла до висновку, що перебування позивача на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено актом, складеним та підписаним комісійно, а також доповідними записками працівників. Позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на пропозицію відповідача, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, профспілкова організація на підприємстві відсутня, позивач не є членом профспілки. Тому звільнення у такому випадку проводиться за відсутністю згоди профспілки. Зазначене дає підстави вважати, що у роботодавця були достатні підстави для прийняття рішення про звільнення позивача з підстав, передбачених п.7 ст.40 КЗпП України; звільнення позивача було проведено відповідно до вимог законодавства про працю.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про поновлення на роботі.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі. Тому такі до задоволення не підлягають.

Оскаржуваним рішенням від 22 березня 2021 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу з підстав, що позивачем не долучено детального опису робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом та оплати таких.

Однак, додатковим рішенням суду стягнуто з ТзОВ «Мультифарб» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 14 000 грн. Тобто щодо судових витрат рішення ухвалено судом двічі.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України в користь позивача не підлягають стягненню судові витрати при відмові в позові.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультифарб» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 29 березня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультифарб» про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідуючого складом Львівського підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультифарб»; стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 червня 2019 року до дня поновлення на роботі; стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за червень 2019 року в розмірі 3 378,29 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 10 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді