Справа № 279/3148/21
Провадження № 2/279/1389/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Петрук О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/3148/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НоваПей" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «НоваПей» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 06.09.2019 року відповідач був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №14. 01.06.2020 року відповідача було переведено на посаду начальника ПНФП філії №14, того ж дня був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 01.06.2020 року відповідач був ознайомлений з Посадовою інструкцією начальника ПНФП №14. 20.05.2021 року ОСОБА_1 прийняв касу без розбіжностей, що підтверджується актом про результати інвентарізації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей від касира ОСОБА_2 . Таким чином з 20.05.2021 року відповідач виконував функції старшого касира в пункті надання фінансових послуг №06007. 21.05.2021 року в ПНФП №06077 було проведено інвентарізацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП ОСОБА_1 . За результатами інвентарізації був складений акт від 21.05.2021 року в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 69 914,90 гривень.Зазначений акт підписаний начальником ПНФП ОСОБА_1 з надання письмових пояснень про визнання своєї вини в заподіяні матеріальної шкоди. Згідно наказу №1972-к від 01.06.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника ПНФП філії№14 з 02.06.2021 року. Після звільнення відповідач не відшкодував завдіну матеріальну шкоду, яка на день подання позовної заяви становить 69 914,90 гривень. Просять стягнути з відповідача на них користь матеріальну шкоду в розмірі 69 914, 90 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті суду), відзив на позов та інших заяв не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.09.2019 року на підставі наказу №2143-к відповідач був прийнятий на посаду касир пункту надання фінансових послуг філії №14 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (а.с.11).

01.06.2020 року на підставі наказу №1382-к відповідача з посади касира ПНФП філії №14 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Житомир), на посаду начальника ПНФП філії №14 (Житомр) з 01.06.2020 року з погодинною оплатою згідно штатного розпису (а.с.9).

Відповідно до вимог статті 135-1 КЗпП України з відповідачем 01.06.2020 року був підписаний Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.12).

20.05.2021 року відповідно до акту про результати інвентарізації нявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей, що зберігаєтьсяв касі ПНФП №06077(а.с. 20).

21.05.2021 було проведено інвентарізацію наявних коштів, де за результати інвентарізації був складено акт в якому зафіксовано нестача коштів в сумі 69 914,90 гривень, де з пояснень в цьому акті ОСОБА_1 вину в нестачі коштів визнав та зобов`язувався погасити в повному обсязі (а.с.21).

Відповідно до наказу №1972-к від 01.06.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника ПНФП філії №14 з 02.06.2021 року (а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно п.п.1, 6 ч.1ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.

Відповідно дост.135-1 КЗпП України,письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Відповідно дост.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди, визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової втрати матеріальних цінностей за вирахуванням зносу, згідно установленим нормам.

Відповідно до п.3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникамиза шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків», працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах, за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правиламист. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків», працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Так, на підставі наданих позивачем доказів судом установлено наявність нестачі у позивача грошових коштів у загальному розмірі 69 914,90 гривень, що виникла за вини відповідача, що підтверджується його письмовими поясненнями, долученими до позовної заяви.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» матеріальну шкоду в розмірі 69 914,90 гривень.

Крім того, відповідно дост. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати в сумі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,134,135-1,135-3,136 КЗпП України, ст.ст.12,13,19,23,77,78,81,82,89,141,206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» матеріальну шкоду в розмірі 69 914 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» у відшкодування понесених судових витрат 2102 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю НоваПей, місце знаходження: 03026, м.Київ, вул.Столичне Шосе, 103, оф. 1304, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом