ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 766/7513/20

провадження № 22-ц/819/1646/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 16 червня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 30 січня 2019 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування, з подальшим його збільшенням до 10 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, відповідач, підписавши довідку про умови кредитування, підтвердила, що ознайомлена з умовами надання кредиту, а також з прикладом розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 16 квітня 2020 року становить 17 749,07 грн, із яких: 10 202,92 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 526,16 грн заборгованість за простроченими відсотками; 698,61 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 500 грн штраф (фіксована частина); 821,38 грн штраф (процентна складова), а також судові витрати.

Заочним рішенням суду від 16 червня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 202,92 грн та судовий збір у розмірі 1 208,31 грн.

В інший частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом не відповідають умовам укладеного сторонами в порядку частини 1 статті 634 ЦК України договору, суперечить нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та наданим доказам, зокрема анкеті-заяві, довідці про надання інформації щодо умов кредитування (паспорт споживчого кредиту), які підписані відповідачем як позичальником та містять основні умови кредитування і відповідальність сторін за порушення строків платежів, а також Умовам та Правилам надання банківських послуг у редакції, що діяла на час підписання заяви, та копії наказу банку щодо їх затвердження у відповідній редакції, зроблені без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконала умови укладеного з банком кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені до неї вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, розмір якої станом на 16 квітня 2020 року складає 10 202,92 грн, підлягають задоволенню.

В задоволенні позову в решта частині суд відмовив, зазначивши, що відсутні підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки, так як банк не надав належних доказів у підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки та відповідальності позичальника, а підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує укладенню кредитного договору з позичальником, тому не свідчить про погодження сторонами відповідних умов договору на час його укладення.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 30 січня 2019 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником (а.с.11,12, 15).

За розрахунком банку станом на 16 квітня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 17 749,07 грн, із яких: 10 202,92 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 526,16 грн заборгованість за простроченими відсотками; 698,61 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 500 грн штраф (фіксована частина); 821,38 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За приписами статті 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 30 січня 2019 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими процентами, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України, пеню та штрафи за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що й зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (30.01.2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у травні 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки , яка в процесі судового розгляду не підтвердила умови укладеного з банком договору, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 30 січня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та передбачили відповідальність позичальника за невиконання чи неналежне виконання умов договору.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґртунтовано відмовив ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки за неналежне виконання умов договору, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 30.01.2019 року, оскільки витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

При цьому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що наявність підпису відповідачки у паспорті споживчого кредиту без підтвердження конкретних запропонованих їй умов кредитування на час укладення договору кредиту не може бути підставою для стягнення з неї заборгованості за відсотками та неустойки, оскільки викладені в паспорті споживчого кредиту умови носять інформативний та попередній характер і підлягали погодженню сторонами саме на час укладення угоди.

Паспорт споживчого кредиту, на який позивач посилається як на письмовий доказ, що підтверджує умови спірного договору, не зазначений в анкеті-заяві ОСОБА_1 як документ, що є складовою договору банківського обслуговування, а такими документами зазначені Умови і правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, та пам`ятка клієнта і тарифи, що відповідачкою не підписані.

Висновки суду в оскарженій частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження скаржника про необґрунтованість висновків суду щодо безпідставності заявлених вимог в частині стягнення із позичальника заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України у розмірі 698,61 грн, колегія суддів до уваги не приймає та вважає, що підстави для застосування наведеної норми матеріального права до спірних правовідносин відсутні, оскільки стягнення суми кредиту на користь позивача здійснено судом із застосуванням статті 530 ЦК України, зважаючи на його висновок про те, що строк (термін) виконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту не встановлений укладеним сторонами кредитним договором, а тому банк як кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Отже, початок строку для виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором відраховується з дня пред`явлення банком вимоги до неї, зокрема, звернення позивача з позовом до суду (12 травня 2020 року), що з огляду на визначений позивачем у позові період стягнення заборгованості свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Висновки суду та його рішення в цій частині позивачем не оскаржені та не спростовані.

Доводи апеляційної скарги щодо погодження з відповідачем умов кредитування, в тому числі щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойки, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, суд до уваги не приймає, оскільки як вже зазначалося вище, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного сторонами договору, а носить інформативний характер.

Не підтверджує умови укладеного сторонами договору кредиту і надана позивачем виписка з банківського рахунку, яка лише відображає інформацію про рух коштів та їх списання банком з кредитної картки з визначенням проведеної ним операції та суми на балансі рахунку. Інформація про умов договору кредиту в ній відсутня, тому будь-які висновки щодо встановленої банком для відповідачки процентної ставки чи відповідальності за невиконання умов договору будуть носити характер припущення, що є недопустимим у цивільному судочинстві (стаття 81 ЦПК України).

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, наносить фінансову шкоду споживачам банківських послуг, оскільки за обставинами справи саме позивач (банк) встановлював умови договору про надання банківських послуг та визначав форму цієї угоди і саме на нього відповідно до норм матеріального та процесуального права покладено обов`язок довести, на яких умовах надавалися кредитні кошти відповідачеві.

При цьому врахуванню підлягають положення статті 1055 ЦК України, відповідно до яких кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами статей 215, 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, не забезпечивши дотримання письмової форми правочину при укладенні із ОСОБА_1 договору, що має ознаки кредитного, банк несе ризик настання правових наслідків недійсності правочину.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову про стягнення процентів та неустойки відсутні.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції в силу статті 367 ЦПК України не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова