Провадження № 2/161/284/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2020 року ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 (далі - відповідач-2, ОСОБА_6 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач-3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_7 (далі - відповідач-4, ОСОБА_7 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 ), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що весь будинок на праві спільної сумісної власності належав його діду та бабі ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9 ). Отже 1/2 будинку ввійшла в склад спадкового майна, а решта 1/2 - належала бабі, як частка у спільній власності подружжя.

Спадщину після смерті діда прийняли його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 (батько позивача), які вступили в управління майном.

Однак, позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицькою Ольгою Ростиславівною відповідачу ОСОБА_2 (тітці позивача, доньці померлого ОСОБА_8 ) видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2020 року на весь житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено, що воно видане після смерті ОСОБА_11 .

Позивач зазначає, що вказане свідоцтво видано незаконно на весь будинок, оскільки його частина належала його бабі ОСОБА_9 та не входила до складу спадкового майна ОСОБА_8 .

З наведених вище підстав просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2020 року видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицькою Ольгою Ростиславівною після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 203.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні та в письмовому відзиві позов заперечили з тих підстав, що весь спірний будинок включений у заповіт її померлого батька.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечила.

Інші відповідачі у судове засідання не прибули, відзиву на позов не подали.

Заслухавши присутніх учасників справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (а.с.5, 44).

Позивач у справі є онуком ОСОБА_8 , а відповідач-1 - його донькою (а.с.8, 10, 50-52).

За час свого життя, а саме 22 жовтня 2002 року ОСОБА_8 зробив заповіт, у якому розпорядився належний йому житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 залишити його доньці ОСОБА_12 (наразі - ОСОБА_2 , відповідач-1). Цей заповіт є чинним, сторонами не оспорювався, був посвідчений уповноваженою службовою особою сільської ради та зареєстрований у Спадковому реєстрі (а.с.47-48).

З матеріалів спадкової справи слідує, що житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок) ОСОБА_8 придбав за договором купівлі-продажу від 30 грудня 1993 року (а.с.64-65).

При цьому, цей будинок був придбаний у період перебування ОСОБА_8 у шлюбі з ОСОБА_9 , який був зареєстрований 10 березня 1967 року (а.с.54-55).

В подальшому, відповідач-1 звернулася до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицької Ольги Ростиславівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідне свідоцтво було видано відповідачу-1 06 березня 2020 року та зареєстроване в реєстрі за №203 (а.с.71).

Надаючи свою правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , оскільки вказані особи хоча і є рідними тітками позивача (сестрами відповідача-1), однак рішення у цій справі безпосередньо не впливає на їх права та законні інтереси, оскільки оскаржується лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано ОСОБА_2 . Саме остання є належним відповідачем у цьому позові.

Що стосується вирішення позову до належного відповідача - ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

Частиною першою статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Як видно з матеріалів справи, спірний будинок був набутий подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 30 грудня 1993 року за відплатним правочином (договором купівлі-продажу), у зв`язку з чим, цей будинок був спільною сумісною власністю подружжя.

Будь-яких доказів протилежного, зокрема того, що будинок належав до особистої приватної власності (роздільного майна) ОСОБА_8 , відповідач-1 суду не надала, а в матеріалах спадкової справи вони відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_8 міг заповісти лише 1/2 спірного будинку, а решта 1/2 будинку продовжувала належати його дружині ОСОБА_9 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначення померлим ОСОБА_8 у заповіті про розпорядження всім будинком правового значення не має, оскільки він є одностороннім правочином та може стосуватися лише майна, яке належить спадкодавцю.

Отже, до спадкування за законом та заповітом після смерті ОСОБА_8 підлягала лише 1/2 спірного будинку. Решта 1/2 будинку може спадкуватися лише після смерті ОСОБА_9 , як її спадкове майно.

Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицька Ольга Ростиславівна видаючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом, маючи об`єктивні дані про набуття спірного житлового будинку за час шлюбу подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема відповідний договір купівлі-продажу, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу, цього не врахувала та безпідставно видала відповідачу-1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на весь будинок.

При цьому, на момент смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала вік повних 56 років, тобто, в розумінні ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на час відкриття спадщини), досягла пенсійного віку для жінок у 55 років та була непрацездатною у зв`язку з цим.

Хоча ОСОБА_9 не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , але сторонами не заперечується, що вона продовжувала проживати за адресою їх спільного майна, тобто, в силу положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини), вона прийняла спадщину.

Про факт вступу ОСОБА_9 в управління майном свідчить також і витяг з погосподарської книги стосовно спірного будинку, в якому ОСОБА_9 зазначена як голова домогосподарства. Будь-яких доказів протилежного, відповідач-1 суду не надала (а.с.14).

Статтею 535 ЦК 1963 року (який був чинний, на час відкриття спадщини) визначено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Отже, ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 шляхом вступу в управління майном, як непрацездатна дружина, в незалежності від змісту заповіту ОСОБА_8 , на підставі ст.535 ЦК 1963 року мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка.

На вказане приватний нотаріус Базалицька О.Р. також не звернула увагу, хоча в спадковій справі були об`єктивні дані як про вік ОСОБА_9 на момент відкриття спадщини, так і про її вступ в управління майном після смерті чоловіка.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з чим до складу спадщини ОСОБА_8 ввійшла лише 1/2 частка цього будинку, враховуючи, що остання прийняла спадщину та в силу положень ст.535 ЦК 1963 року мала право на обов`язкову частку, як непрацездатна дружина, в незалежності від змісту заповіту ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицька Ольга Ростиславівна неправомірно видала відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на весь будинок, у зв`язку з чим його слід визнати недійсним та задовольнити позов.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., який мав бути сплачений під час звернення до суду.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2020 року видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицькою Ольгою Ростиславівною після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 203.

В задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 15 вересня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк