Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5682/20 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 82 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №274/5682/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання припиненою дії кредитного договору, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та визначення обсягу зобов`язань,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 01 березня 2021 року суддею Большаковою Т.Б. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі Товариство, ТОВ «Кредитні ініціативи»), у якому просив:

- визнати дію кредитного договору №144 від 07 вересня 2005 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі Банк, ПАТ «АКПІБ») та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до Товариства, припиненою з 21 травня 2008 року;

- визнати неправомірними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування відсотків і неустойки за кредитним договором №144 від 07 вересня 2005 року, укладеного між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», із дати припинення дії кредитного договору 21 травня 2008 року;

- зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №144 від 07 вересня 2005 року, укладеним між ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», за відрахуванням нарахованих та сплачених коштів щодо відсотків за користування коштами та неустойки із врахуванням припинення дії кредитного договору з 21 травня 2008 року;

- визначити обсяг зобов`язань за кредитним договором №144 від 07 вересня 2005 року, укладеним між ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», в сумі 36166,92 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 .

Вважає, що, з огляду на п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3, посилання суду першої інстанції на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 21 січня 2016 року у справі №274/5146/13-ц, не мають преюдиційного значення для боржника ОСОБА_1 , а тому розгляд справи слід проводити за наявними обставинами справи. Залучення останнього до участі у даних справах у якості третьої особи не змінює вказаних обставин, оскільки не наділяло його тим обсягом прав та обов`язків, що і відповідача у справі. На його думку, кредитний договір припинив дію з 21.05.2008, тобто з часу звернення Банка з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитом, розмір зобов`язань ОСОБА_1 становить 36166,92 грн. Проте, суд першої інстанції, попри висновки Верховного Суду, зокрема у справі №564/2199/15-ц від 14.02.2018, вказав про те, що невиконання зобов`язання за кредитним договором свідчить про відсутність підстав для припинення дії такого договору. Також, суд не врахував позицію Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018, відповідно до якої закінчення строку дії кредитного договору припиняє можливість нарахування відсотків за користування кредитом та не надав жодної оцінки позовній вимозі про перерахунок заборгованості за кредитним договором.

У відзиві представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Михніцький Г.Ю. просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2005 між Закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ЗАТ "АКПІБ") та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №144, відповідно до п.2.1 якого останній отримав кредит у сумі 50000 грн на умовах, передбачених цим договором.

За користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 25% річних (п.2.2 договору).

Згідно п.2.3 договору кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 06 вересня 2013 року.

Цього ж числа між ЗАТ "АКПІБ" та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №144, яким забезпечено вимоги кредитора за договором про іпотечний кредит №144 від 07.09.2005. Предметом іпотеки за цим договором є належна іпотекодавцю ОСОБА_3 трикімнатна квартира загальною площею 49,6 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, що знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.2 іпотечного договору).

У травні 2008 року ЗАТ "АКПІБ" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на заставне майно, посилаючись на те, що Позичальник не виконав у строк своїх обов`язків по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, порушив графік погашення заборгованості, а тому Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2008 задоволено позовні вимоги ЗАТ "АКПІБ", стягнуто достроково з ОСОБА_1 тіло (прострочене та дострокове) кредиту у сумі 34954 грн станом на 21.05.2008, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1206 грн. та пеню у сумі 6,92 грн шляхом звернення стягнення на заставне згідно іпотечного договору від 07.09.2005 № 144 нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

17.12.2012 між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ «АКПІБ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги кредитора за кредитним договором та договором забезпечення.

У серпні 2013 року Товариство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 144 від 07.09.2005 станом на 09 лютого 2015 року в розмірі 70525,27 грн, з яких: борг по кредиту - 34161 грн, відсотки - 20511,37 грн, пеня - 15852,9 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Справа переглядалась судом апеляційної та касаційної інстанції, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 скасовано ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16.06.2015 та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21 січня 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року у частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 35151,31 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; позов Товариства задоволено частково; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №144 від 07.09.2005 року, укладеним між ЗАТ «АКПІБ», правонаступником якого був Банк та ОСОБА_1 (зі змінами № 1, 2 від 29.05.2006), що утворилась станом на 09.02.2015 року у загальній сумі 35151,31 грн, що складається із заборгованості за кредитом по процентам за користування кредитом - 19305,37 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 15845,94 грн звернено стягнення на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного договору від 07.09.2005 № 144, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 49,6 кв.м, з них житлова площа 39,4 кв.м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стації оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У решті позову відмовлено.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

Встановивши наявність невиконаного зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання припиненою дії такого договору. Також суд вважав безпідставними решту позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, вирішуючи спір, суд правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив надані сторонами докази та надав їм належну оцінку.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд встановив, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти за кредитним договором від 07.09.2005 № 144, однак належним чином не виконував зобов`язання з погашення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2008 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за цим кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21.01.2016 звернуто стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2005 №144.

Зазначені рішення судів набрали законної сили. Доказів їх виконання позивач не надав, що свідчить про наявність грошового зобов`язання боржника та унеможливлює визнання кредитних правовідносин між сторонами припиненими.

Направлення боржнику вимоги про дострокове погашення має наслідком втрату можливості нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором з цієї дати, проте не може бути підставою для ухвалення рішення суду про припинення дії кредитного договору.

Враховуючи, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2008 та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 21.01.2016 є чинними, посилання на наявність правових підстав для визнання неправомірними дій ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування відсотків і неустойки за кредитним договором із дати припинення дії кредитного договору, тобто з 21 травня 2008 року, зобов`язання Товариства здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та визначити обсяг зобов`язань за ним в сумі 36166,92 грн, є безпідставними.

Вищевказані судові рішення, якими визначений розмір заборгованості за кредитним договором, мають значення для вирішення даного спору, а посилання у апеляційній скарзі на п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 є безпідставним, оскільки у цій постанові вирішувались інші спірні правовідносини, які стосувалися можливості заставодавця заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) навіть, якщо така сума встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя. Велика Палата у цьому пункті постанови зазначила, що рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

Участь ОСОБА_1 у справі за позовом до заставодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки в якості третьої особи не позбавляла права останнього оскаржити таке судове рішення у разі незгоди з розміром суми заборгованості, на яку звернуто стягнення на майно.

Колегією суддів не приймаються посилання заявника на інші правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах № 564/2199/15-ц від 14.02.2018, №444/9519/12 від 28.03.2018, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від фактичних обставин справи, що переглядається.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.