Справа № 283/1662/21
провадження №2/283/588/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін.

23.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Предметом позовних вимог є визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гамарня Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області.

Підставою позову є те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гамарня Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області померла баба позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю за життя майно. За життя ОСОБА_3 склала заповіт на користь своїй онуки ОСОБА_1 . Крім позивача, іншим спадкоємцем на майно ОСОБА_3 є її двоюрідна сестра ОСОБА_2 , яка після смерті баби подала заяву до нотаріальних органів про прийняття спадщини. В свою чергу, позивачеві було невідомо про факт існування заповіту на свою користь. Саме тому позивачем пропущено встановлений законодавством шестимісячний термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Отже, після того, як ОСОБА_1 стало відомо про існування заповіту, складеного на її користь, остання звернулася до Малинської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, однак при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті баби, ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті заяви у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, заперечила щодо позовних вимог ОСОБА_1 , просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю.

Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гамарня Малинського району (нині Коростенського району) Житомирської області померла баба сторін ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис№14 (а.с.14).

Той факт, що позивач є онукою ОСОБА_3 підтверджується наступним.

Так, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , батьками позивача є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.9).

В свою чергу, батьками матері позивача ОСОБА_9 є ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Тобто позивач по відношенню до спадкодавця є онукою останньої.

За життя 17.05.1996 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивача, зареєстрований в Слобідській сільській раді за №36 (а.с.13).

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

Після смерті ОСОБА_3 відповідач звернулася до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де, за наслідками її звернення була заведена спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 №331/2013 (а.с.28-49). В матеріалах справи наявний лист державного нотаріуса Ходаківської Л.В. №02-14/124 від 05.02.2020 року, з якого вбачається, що нотаріус повідомляв позивача щодо заведеної спадкової справи до майна ОСОБА_3 та просив з`явитися до Малинської державної нотаріальної контори для вирішення згаданої спадкової справи. Також даний лист містить застереження, що у разі неявки ОСОБА_1 до нотаріальної контори, Свідоцтво про право на спадщину буде видане не на її користь (а.с.45). Таким чином, у зв`язку з ігноруванням позивачем вимог нотаріуса, 12.02.2020 року саме відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-145. Спадщина, на яку видане дане свідоцтво складається з земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0050 (а.с.47). Також, право власності ОСОБА_2 на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з ДРРП індексний номер 20043327 від 12.02.2020 року (а.с.48).

В подальшому ОСОБА_1 також звернулася до нотаріальних органів для реалізації своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Згідно постанови державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Ходаківської Л.В. №02-14/568 від 16.06.2021 року, позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.15).

У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Мотиви та застосовані норми права.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

З`ясувавши позиції сторін та учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява безпідставна, суперечить наявним у справі доказам, а тому у позові слід відмовити.

Правовідносини, які склалися з приводу обставин прийняття спадщини регулюються цивільним законодавством України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

При вирішенні даного спору суд зауважує, що спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, не розподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).

Водночас при вирішенні спору, суд бере до уваги, що сторони є онуками спадкодавця, які на момент відкриття спадщини мали однакові можливості щодо реалізації своїх спадкових прав після смерті баби, а тому незалежно від обізнаності про існування заповіту ОСОБА_1 могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк.

Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Разом з цим, ОСОБА_2 подала до нотаріального органу відповідну заяву.

Крім того, суд звертає увагу на те, що державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Ходаківською Л.В. направлявся лист на адресу місця проживання позивача (дана адреса місця проживання позивача є незмінною станом і на період судового розгляду спору), в якому нотаріус інформував ОСОБА_1 про необхідність її з`явлення до нотаріальної контори для вирішення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , а також роз`яснював наслідки такої неявки.

Отже, обставини, на які посилається позивач, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у цій справі підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач прийняла спадщину після смерті баби ОСОБА_3 , отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом та є власником спадкового майна у вигляді земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0050, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд звертає увагу на те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то у такому разі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 4, 13, 83, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2021 року.

Суддя