Справа № 368/736/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , орган, що здійснює примусове виконання: Кагарлицький районний відділ Державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник просить суд скасувати постанову головного державного виконавця Кагарлицького РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Качанюк Ольги Володимирівни від 21.09.2018 р. та зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , який було накладено постановою головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанюк Ольги Володимирівни від 21.09.2018 р. у виконавчому провадженні № 57143454, обґрунтовуючи скаргу наступним.

ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме:

- квартири загальною площею 35,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири загальною площею 43,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

28.07.2021 р. скаржником особисто було отримано лист Кагарлицького районного відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №13463 від 23.07.2021 р., з якого стало відомо, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про існування обтяження у вигляді арешту вищевказаного нерухомого майна, накладеного відповідно до постанови головного державного виконавця Кагарлицького РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Качанюк Ольги Володимирівни від 21.09.2018 р.

Підставою для винесення постанови слугувало відкрите 05.09.2018 р. виконавче провадження № 57143454 на виконання судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 30.07.2018 р. у справі № 368/742/18 про стягнення із скаржника на користь ПАТ «Київобленерго» заборгованості на суму 14 430, 04 грн.

29.11.2018 р. Кагарлицьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

З даних автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження № 57143454 наразі завершено. При цьому, питання про зняття арешту щодо наявного у скаржника нерухомого майна до цих пір вирішене не було.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також:, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також: проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження є встановленою законом підставою для зняття арешту з майна боржника. Закінчення виконавчого провадження законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Так, державний виконавець не може вчиняти виконавчі дії за межами виконавчого провадження. Отже, державний виконавець позбавлений можливості вчиняти дії щодо припинення арешту майна боржника, виконавче провадження щодо якого завершене. Разом з тим, наявність не знятого арешту на майно особи у виконавчому провадженні, що було завершене, порушує право власності особи на належне їй майно.

Крім того, на даний час борг по виконавчому провадженні повністю сплачений.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, арешт майна скаржника (боржника), незважаючи на завершення виконавчого провадження №57143454 досі не припинено, що порушує право власності скаржника та суперечить положенням ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України.

На підставі викладеного вище слід дійти висновку, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні порушує право власності скаржника, яке підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна скаржника.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України колена особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Так, відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.

Скаржник є боржником у виконавчому провадженні №57143454, вона не може звернутися до суду з позовом про зняття арешту з її майна, оскільки чинним законодавством в цьому випадку передбачено інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний висновок міститься у п. 24 постанови Великої палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18, постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18.

Отже, скаржником було обрано належний спосіб захисту свого порушеного права. Таким чином, порушене право скаржника підлягає захисту судом.

Представник Кагарлицького районного відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі державного виконавця. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, яке було відкрито 05.09.2018 №57143454 по виконанню судового наказу №368/742/18 від 30.07.2018 року Кагарлицького районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» боргу в сумі 14430 грн. 04 коп.

Оскільки кошти на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості не надходили, в рамках даного виконавчого провадження 21.09.2018 року було накладено арешт на майно боржника. 29.11.2018 на підставі п.2 ст. 37 Закону України про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Станом на 14.09.2021 року стягувач повторно виконавчий документ на виконання не пред`являв, тому щодо рішення покладаються на погляд суду.

Суд, вислухавши скаржника та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як встановлено судом, судовим наказом від 30.07.2018 року по справі № 368/742/18 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київобленерго» борг в сумі 14 430,04 грн.

На виконання вказаного рішення судом, на підставі якого державним виконавцем Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановою від 05.09.2018 відкрито виконавче провадження № 5714345.

В рамках виконавчого провадження № 5714345 державним виконавцем винесено постанову від 21.09.2018 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 9-10), що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якого в Реєстрі наявний запис про обтяження за номером 85943737 (а.с.11-12).

Постановою державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.11.2018 повернено виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні № 5714345 на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Згідно з ч.5ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно інформації особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що в грудні 2019 року борг було погашено в повному обсязі.

Тому суд зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), шляхом зняття арешту з майна боржника.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що доводи скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , орган, що здійснює примусове виконання: Кагарлицький районний відділ Державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Кагарлицького РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Качанюк Ольги Володимирівни від 21.09.2018 р. та зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , який було накладено постановою головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанюк Ольги Володимирівни від 21.09.2018 р. у виконавчому провадженні № 57143454.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 15.09.2021 р.

Суддя І.І. Шевченко