Номер провадження: 22-ц/813/2290/21
Номер справи місцевого суду: 495/5931/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/5931/18

Номер провадження: 22-ц/813/2290/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів та розірвання договорів, позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Шевчук Ю. В. 16 липня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) грошові кошти у розмірі - 18 505,68 грн., а також пеню у розмірі - 3 182,98 грн.; 2) зобов`язати Банк скасувати заборгованість за користування кредитними коштами та процентами, а також відновити кредитний баланс банківської картки; 3) розірвати договори про банківське обслуговування будь-яких рахунків, що відкриті на ім`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з метою отримання безготівкових грошових коштів (соціальних виплат) як Почесний громадянин міста Білгород-Дністровський, він звернувся до Банку із заявою про оформлення на своє ім`я розрахункового рахунку (та дебетової картки). Представниками Банку на ім`я ОСОБА_1 був відкритий банківський рахунок та видана пластикова банківська картка № НОМЕР_1 . Номер картки у нього не зберігся, а сама картка була вилучена Службою безпеки банку 28.12.2017 року. Разом із дебетовою (соціальною) карткою ОСОБА_1 в рекламних цілях надали кредитну картку № НОМЕР_2 . Номер картки у нього не зберігся, а сама картка була вилучена Службою безпеки банку 28.12.2017 року. На відмову ОСОБА_1 від кредитної картки співробітники Банку пояснили, що це «політика Банку» і без кредитної картки йому не видадуть дебетову картку.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського відділення Банку, співробітник якого повідомив йому, що грошові кошти у розмірі - 18 505,68 гривень, що зберігались на картці № НОМЕР_1 , відсутні.

Крім того, співробітник Банку повідомив, що на його ім`я було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 , якого, як він стверджує, він ніколи не відкривав, не замовляв і банківську картку не отримував. Також, ОСОБА_1 наголошує на тому, що під час «ідентифікації клієнта» (його) за номером телефону, його мобільний телефон, який є фінансовим номером для Банку не був зафіксований програмою. При цьому, усі рахунки на його ім`я були «прив`язані» до іншого невідомого йому телефонного номеру. На заперечення ОСОБА_1 представники Банку повідомили йому, що усі кошти, що знаходились на карті № НОМЕР_1 , а також на картці № НОМЕР_2 , яку він також не замовляв, а отримав у рекламних цілях та не використовував і не активував, були переказані на картку № НОМЕР_3 , а після цього втрачені в мережі Інтернет (залишок 15,98 гривень). Представники Банку повідомили ОСОБА_1 , що він став жертвою шахраїв, але він зобов`язаний повернути кошти, які були зняті з кредитного рахунку № НОМЕР_2 у розмірі - 7 993,00 грн.. З метою уточнення інформації щодо стану своїх коштів ОСОБА_1 замовив виписку по банківському рахунку № НОМЕР_3 від 06.02.2018 року. З виписки вбачається, що 27.12.2017 року, згідно угоди №SAMDNWFC3, на його ім`я було відкрито рахунок № НОМЕР_3 .

Як стверджує ОСОБА_1 , він не замовляв відкриття та обслуговування цього рахунку, жодних угод не підписував та не укладав, картку не отримував та не активував. Зі слів працівників Банку цей рахунок було закріплено за іншим мобільним номером, який йому не відомий.

Виписка свідчить, що 27.12.2017 року було здійснено переказ коштів з: - Картки № НОМЕР_1 у розмірі - 24 503,68 гривень. Картка знаходилась у позивача ОСОБА_1 , третім особам він її не надавав, на картці було - 18 505, 68 грн.. З Картки № НОМЕР_4 у розмірі - 689,20 грн.. Картка знаходилась у ОСОБА_1 , третім особам він її не надавав, а кошти на ній були відсутні, строк дії картки до травня 2017 року (прострочена). При цьому, згідно виписки переказ коштів з обох карток відбувався у зв`язку із розірванням договору. Після зарахування коштів, було здійснено кілька десятків платежів із призначенням «Переказ зі своєї картки» та «Телеком послуги: Tachkard». Тобто, невідомі особи здійснили викрадення грошових коштів з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у розмірі - 18 505,68 грн., а також з картки № НОМЕР_2 у розмірі - 7 993,00 грн..

ОСОБА_1 зазначає, що кредитна картка № НОМЕР_2 була нав`язана йому співробітниками Банку з посиланням на внутрішні правила. Кредитну картку він не замовляв. Після отримання її в Банку він її не активував та не користувався нею. Також ОСОБА_1 повідомив Банк про некоректні операції одразу ж після того, як дізнався про зникнення його коштів. На письмові звернення ОСОБА_1 . Банк не відреагував, тому ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів (Т.1, а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У листопаді 2018 року представник Банку звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі - 18 604,47 грн. за кредитним договором №б/н від 10.09.2011 року. Також Банк просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі - 1 762,00 грн..

Банк свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 10.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі - 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 станом на 18.11.2018 року мається заборгованість у сумі - 18 604,47 грн., з яких: - 7 985,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 2 936,19 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; - 6 320,71 грн. - нарахована пеня; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 862,12 грн. - штраф (процентна складова) (Т. 1, а. с. 70 - 72).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2019 року було об`єднано в одне провадження справу №495/5931/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів та справу №495/10798/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний №495/5931/18 (Т. 1, а. с. 68).

2.3 Позиція сторін в суді першої інстанції

У поясненнях Банк зазначає, що у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявні відомості, що ОСОБА_1 отримував карту № НОМЕР_3 та знімав з неї кошти, які вчасно не повернув, у зв`язку з чим станом на 18.11.2018 року у нього мається заборгованість у сумі - 18 604,47 грн..

Перевіркою було встановлено, що клієнт ОСОБА_1 звертався із заявою про шахрайство в правоохоронні органи. 03.02.2018 року за заявою клієнта ОСОБА_1 . Білгород-Дністровським ВП ГУНП України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження за №0000335. 30.04.2018 року кримінальне провадження за №0000335 було закрито згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення). Перевіркою в комплексах Банку встановлено наступне: 11.09.2011 року у ПК Приват24 було зареєстровано аккаунт НОМЕР_5 з ID 3797456 на ім`я клієнта - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ). Аккаунт реєструвався автоматично (Користувач - Фізособа-автомат) при оформленні продуктів Банку, згідно з даними Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

17.02.2018 року Аккаунт з ID 3797456 було заблоковано Адміністратором ПК Приват24, шляхом зміни діючого логіну ( НОМЕР_5 ) на фіктивний ( НОМЕР_8 ), у зв`язку зі зверненням клієнта.

Інформація про операції в аккаунті з ID 3797456, лог входів до аккаунту та лог операцій з користувачами за 27.12.2017 року відсутня, у зв`язку із закінченням строків зберігання електронних журналів операцій.

19.07.2013 відділенням №1 у м. Білгород-Дністровський Южного ГРУ, згідно з договорами (реф. SAMDN6550, реф. SAMDNFF52) клієнту ОСОБА_1 видано карту "Голд універсальна" № НОМЕР_9 з кредитним лімітом - 8 000,00 грн. та карту "Голд для виплат" № НОМЕР_10 за послугою "пакетні продажі при видачі цільових". Для отримання карти клієнт ОСОБА_1 особисто звертався до відділення Банку та особисто отримав карту. Заявок про розірвання договору (реф. SAMDN6550), у ПК Банку не зафіксовано.

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_9 клієнта ОСОБА_1 27.12.2017 року у період часу з 06:45:57 до 07:23:14 з карти списано грошові кошти в загальній сумі - 7 993,44 грн. (з урахуванням комісій банку), з описом транзакції - Перевод на свою карту через ІVR-меню (З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_12, З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_14).

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_10 клієнта ОСОБА_1 27.12.2017 року зафіксовано спробу збільшення кредитного ліміту карти, через ПК Приват24 та отримано відмову - Кредитний лимит: 0.00. Примечание: Установление кредитного лимита;

27.12.2017 року в період часу з 06:45:57 до 07:23:15 на карту двома платежами зараховані грошові кошти в загальній сумі - 680,00 грн. (з урахуванням комісії банку), з описом транзакції - Перевод со своей карти НОМЕР_19 через ІVR -меню (З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_10);

27.12.2017 року о 07:49:24 з карти списано грошові кошти в сумі - 689,20 грн., через ПК Приват24, з описом транзакції - Перевод средств при расторжении договора на карту НОМЕР_11 (З КАРТИ НОМЕР_10 НА КАРТУ НОМЕР_3).

26.01.2016 року відділенням №1 у м. Білгород-Дністровський Южного ГРУ, згідно з договором (реф. SAMDNWFC5) клієнту ОСОБА_1 видано карту "Голд для виплат" № НОМЕР_12 . Для отримання карти клієнт ОСОБА_1 особисто звертався до відділення Банку та особисто отримав карту. Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_12 клієнта ОСОБА_1 26.12.2017 року в період часу з 17:19:56 до 17:20:33 на карту двома платежами зараховані грошові кошти в загальній сумі - 11 700,00грн. з описом транзакцій - Безналичное пополнение, ВИКОНКОМ МІСЬКОЇ РАДИ. 27.12.2017 року зафіксовано спробу збільшення кредитного ліміту карти,через ПК Приват24 та отримано відмову - Кредитний ліміт: 0.00. Примечание: Установление кредитного лимита;

27.12.2017 року о 04:51:02 на карту зараховано грошові кошти в сумі - 7 000,00грн. (з урахуванням комісії банку), з описом транзакції - Переказ зі своєї карти НОМЕР_20 через ІVR-меню (З КАРТИ НОМЕР_15 НА КАРТУ НОМЕР_12);

27.12.2017 року о 05:06:44 з карти списано грошові кошти в сумі - 24 503,68 грн., через ПС Приват24, з описом транзакцїї - Перевод средств при расторжении договора на карту НОМЕР_11 (З КАРТИ НОМЕР_12 НА КАРТУ НОМЕР_3);

27.12.2017 року о 04:59:19 з карти списано грошові кошти в сумі - 967,00 грн. через Інтернет-сайт МОВІ WALLET з описом транзакції - МОВІ WALLET KYIV, UA Переказ з карти.

17.12.2017 року у ПК Приват24 в аккаунті НОМЕР_5 з ID 3797456 на ім`я клієнта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) (розділ УСІ ПОСЛУГИ - КАРТКИ-ЗАМОВИТИ КАРТУ), було замовлено інтернет-карту "РІWE UAH" № НОМЕР_3 (реф. SAMDNWFС3) клієнту ОСОБА_1 ..

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 : 27.12.2017 року в період часу з 05:06:45 до 07:49:25 на карту зараховано грошові кошти в загальній сумі -5 192,88 грн. через ПС Приват24, з описом транзакції - Перевод средств при расторжении договора з карти НОМЕР_12 на карту НОМЕР_3 , з карти НОМЕР_10 на карту НОМЕР_13 ).

27.12.2017 року в період часу з 05:10:57 до 07:53:19 з карти списано грошові кошти в загальній сумі - 5 176,90грн. (31 транзакція), з описом транзакцій:

Перевод зі своєї карти на сайті TACHCARD KYIV UA (термінал 31000263 - процесінг «Альфабанку»).

Перевод зі своєї карти MOBI PAY KYIV UA (термінал 30000208- процесінг «Таскомбанку»).

Телеком послуги TACHCARD, на сайті TACHCARD KYIV UA (термінал 30000208 - процесінг Стороннього банку).

Додатковою перевіркою встановлено, що операції з картрахунками НОМЕР_3 та НОМЕР_16 клієнта ОСОБА_1 , які проводилися на зовнішніх сайтах TACHCARD KYIV UA TACHCARD KYIV UA МОВІ WALLET KYIV, UA-, проводилися шляхом ручного введення номеру карти, строку дії пластику та CVV-2 коду картки. Платежі підтверджувалися 8-ми значними кодами ствердження платежів, в рамках підтримки технології БЕЗПЕЧНИХ ПЛАТЕЖІВ (3D-Secure) і на фінансовий номер телефону НОМЕР_5 клієнта ОСОБА_1 . Банком було направлено СМС - повідомлення з ОТР-паролями підтвердження платежів. Що не дає можливості проведення позовної роботи Банком до отримувачів переказів.

Таким чином, станом на 27.12.2017 року збиток клієнта ОСОБА_1 складає:

по карті НОМЕР_12 - 18 500,00грн.,

по карті НОМЕР_9 - 7 993,00грн..

Строки дії карток:

Картка номер строк дії місяць/рік

НОМЕР_12 - 12/18

НОМЕР_10 - 05/17

НОМЕР_17 віза інтернет- безстрокова

Банк стверджує, що строк дії картки ніяк не пов`язаний із строком, на який відкрито поточний рахунок. Поточний рахунок відкривається безстроково, а пластикова картка - це тільки ключ доступу до поточного рахунку для використання коштів з поточного рахунку в платіжних терміналах, терміналах самообслуговування та банкоматах. Строк дії картки - строк придатності магнітної полоси на картці чи чіпа, зі спливом строку якого чіп чи полоса розмагнічуються та пошкоджуються, що призводить до труднощів при використанні.

Банк також зазначає, що користувач банківських послуг повинен контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. До моменту повідомлення користувачем Банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем Банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе Банк (Т. 1, а. с. 174 -178).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 18 505,68 грн. та пеню у розмірі - 3 182,98 грн..

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» скасувати заборгованість за користування кредитними коштами та процентами, а також відновити кредитний баланс банківської картки № НОМЕР_2 .

Розірвано договори про банківське обслуговування будь-яких рахунків, що відкриті у ПАТ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 .

Відмовлено у повному обсязі у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі - 704,80 грн..

Рішення мотивоване тим, що невідомі особи здійснили викрадення грошових коштів з картки позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у розмірі - 18 505,68 гривень, а також з картки № НОМЕР_2 у розмірі - 7 993,00 гривні.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду доказів, що ОСОБА_1 вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, які могли б призвести до списання 27.12.2017 року грошових коштів з його рахунку на суму - 7 993,00 гривень.

Виходячи з того, що позовні вимоги про зобов`язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування заборгованості за користування кредитними коштами та процентами, а також відновлення кредитного балансу банківської карти № НОМЕР_2 є похідними від зазначених вище, вони теж підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами, що встановлення кредитного ліміту на його картковий рахунок, неможливість відмови від кредитних карток, які були видані йому разом з карткою для отримання соціальних виплат, суперечило його законним правам та інтересам, беручи до уваги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у вигляді виникнення зобов`язань ОСОБА_1 сплатити визначені позовом кошти. Тому, достатніх підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд не вбачав (Т. 1, а. с. 199 -208).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) недостатньо лише випустити іншу сім-картку Клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або, щоб його змінити - знати ПІН-код картки Клієнта. Щоб зняти кошти в банкоматі без картки, необхідно також знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти. Для того щоб змінити фінансовий номер, необхідно в обов`язковому порядку вводити ПІН-код картки. Для того, щоб перевести гроші через IVR-меню, необхідно знати 4 цифри картки. Тобто, без розголошення з боку ОСОБА_1 ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку, або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват 24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти; 2) ОСОБА_1 не надав інформацію суду, що він передав особисту конфіденційну інформацію третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з його рахунку; 3) посилання ОСОБА_1 на той факт, що після зняття коштів з його рахунку він звернувся до правоохоронних органів та відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР є безпідставними з огляду на те, що 03.02.2018 року за заявою клієнта Білгород-Дністровським ВП ГУНП України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження за №0000335 та 30.04.2018 року кримінальне провадження за №0000335 було закрито згідно п. 2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення); 4) судом першої інстанції не визначено жодної правової підстави для розірвання кредитного договору; 5) ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для розірвання кредитного договору; 6) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розрахунок заборгованості, наданий АТ КБ "ПРИВАТЬАНК" не може підтверджувати існування заборгованості; 7) наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості та випискою з рахунків (Т. 1, а. с. 236 - 245).

2.7 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2020 року. (Т. 2, а. с. 5 - 5 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2020 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 6).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Між сторонами 10.09.2011 року був укладений договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви №24310187, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі - 8 000,00 грн. у формі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

На ім`я ОСОБА_1 був відкритий банківський рахунок та видана пластикова банківська картка.

Згідно з доданих роздруківок фотографій ОСОБА_1 з картами Банку вбачається, що ним було отримано карту АТ КБ «Приватбанк» 19.07.2013 року та 26.01.2016 року.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», співробітник якого повідомив йому, що грошові кошти у розмірі - 18 505,68 гривень, що зберігались на картці № НОМЕР_1 відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся 27.02.2018 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК»із заявою, в якій повідомив, що невідомі особи здійснили викрадення з його рахунків коштів у розмірі - 18 505,68 грн. та про те, що за його рахунком були проведені некоректні операції.

Виписка по картковим рахункам, надана ОСОБА_1 свідчить, що 27.12.2017 року було здійснено переказ коштів з: - Картки № НОМЕР_1 у розмірі - 24 503,68 гривень.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 становить - 18 604,47 грн., яка станом на 18.11.2018 року складається з:

- 7 985,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 2 936,19 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом;

- 6 320,71 грн. - нарахована пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 862,12 грн. - штраф (процентна складова), суд зазначає наступне.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

10.09.2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

11.09.2011 року у ПК Приват24 було зареєстровано аккаунт НОМЕР_18 з ПО) 3797456 на ім`я клієнта - ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_6 ). Аккаунт реєструвався

автоматично (Користувач - Фізособа автомат) при оформленні Банку продуктів згідно з даними Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

17.02.2018 року Аккаунт з ID 3797456 було заблоковано Адміністратором ПК Приват24, шляхом зміни діючого логіну ( НОМЕР_5 ) на фіктивний ( НОМЕР_8 ), у зв`язку зі зверненням клієнта.

Інформація про операції у аккаунті з ID 3797456, лог входів до аккаунту та лог операцій з користувачами за 27.12.2017 року - відсутня, в зв`язку із закінченням строків зберігання електронних журналів операцій.

19.07.2013 відділенням №1 у м. Білгород-Дністровський Южного ГРУ, згідно з договорами (реф. SAMDN6550, реф. SAMDNFF52) клієнту ОСОБА_1 видано карту "Голд універсальна" № НОМЕР_9 з кредитним лімітом 8000,00 грн. та карту "Голд для виплат" № НОМЕР_10 за послугою "пакетні продажі при видачі цільових". Для отримання карти клієнт ОСОБА_1 особисто звертався до відділення банку та особисто отримав карту . Заявок про розірвання договору (реф. SAMDN6550), у ПК Банку не зафіксовано.

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_9 клієнта ОСОБА_1 : 27.12.2017 року у період часу з 06:45:57 до 07:23:14 з карти списано грошові кошти в загальній сумі 7993,44 грн. (з урахуванням комісій банку), з описом транзакції - Перевод на свою карту через ІVR-меню (З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_12, З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_14).

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_10 клієнта ОСОБА_1 27.12.2017 року зафіксовано спробу збільшення кредитного ліміту карти, через ПК Приват24 та отримано відмову - Кредитний лимит: 0.00. Примечание: Установление кредитного ліміта;

27.12.2017 року в період часу з 06:45:57 до 07:23:15 на карту двома платежами зараховані грошові кошти в загальній сумі 680,00грн. (з урахуванням комісії банку), з описом транзакції - Перевод со своей карти НОМЕР_19 через ІVR -меню (З КАРТИ НОМЕР_9 НА КАРТУ НОМЕР_10).

27.12.2017 року о 07:49:24 з карти списано грошові кошти в сумі 689,20 грн., через ПК Приват24, з описом транзакції - Перевод средств при расторжении договора на карту НОМЕР_11 (З КАРТИ НОМЕР_10 НА КАРТУ НОМЕР_3).

26.01.2016 року відділенням №1 у м. Білгород-Дністровський Южного ГРУ, згідно з договором (реф. SAMDNWFC5) клієнту ОСОБА_1 видано карту "Голд для виплат" № НОМЕР_12 . Для отримання карти клієнт ОСОБА_1 особисто звертався до відділення банку та особисто отримав карту. Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_12 клієнта ОСОБА_1 :

26.12.2017 року в період часу з 17:19:56 до 17:20:33 на карту двома платежами зараховані грошові кошти в загальній сумі - 11 700,00грн. з описом транзакцій - Безналичное пополнение, ВИКОНКОМ МІСЬКОЇ РАДИ; 27.12.2017 року- зафіксовано спробу збільшення кредитного ліміту карти, через ПК Приват24 та отримано відмову - Кредитний ліміт: 0.00. Примечание: Установление кредитного лимита;

27.12.2017 року о 04:51:02 на карту зараховано грошові кошти в сумі - 7 000,00 грн. (з урахуванням комісії банку), з описом транзакції - Переказ зі своєї карти НОМЕР_20 через ІVR-меню (З КАРТИ НОМЕР_15 НА КАРТУ НОМЕР_12).

27.12.2017 року о 05:06:44 з карти списано грошові кошти в сумі - 24 503,68 грн., через ПС Приват24, з описом транзакцїї - Перевод средств при расторжении договора на карту НОМЕР_11 (З КАРТИ НОМЕР_12 НА КАРТУ НОМЕР_3).

27.12.2017 року о 04:59:19 з карти списано грошові кошти в сумі - 967,00 грн. через Інтернет-сайт МОВІ WALLET, з описом транзакції - МОВІ WALLET KYIV, UA Переказ з карти.

17.12.2017 року у ПК Приват24 в аккаунті НОМЕР_5 з ID 3797456 на ім`я клієнта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) (розділ УСІ ПОСЛУГИ - КАРТКИ-ЗАМОВИТИ КАРТУ) було замовлено інтернет-карту "РІWE UAH" № НОМЕР_3 (реф. SAMDNWFС3) клієнту ОСОБА_1 ..

Згідно виписки за картрахунком № НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 27.12.2017 року в період часу з 05:06:45 до 07:49:25 на карту зараховано грошові кошти в загальній сумі - 5 192,88 грн. через ПС Приват24, з описом транзакції - Перевод средств при расторжении договора з карти НОМЕР_12 на карту НОМЕР_3 , з карти НОМЕР_10 на карту НОМЕР_13 ).

27.12.2017 року в період часу з 05:10:57 до 07:53:19 з карти списано грошові кошти в загальній сумі - 5 176,90грн. (31 транзакція), з описом транзакцій Перевод зі своєї карти на сайті TACHCARD KYIV UA (термінал 31000263 - процесінг «Альфабанку»). Перевод зі своєї карти MOBI PAY KYIV UA (термінал 30000208- процесінг «Таскомбанку»). Телеком послуги TACHCARD, на сайті TACHCARD KYIV UA (термінал 30000208 - процесінг Стороннього банку).

Додатковою перевіркою встановлено, що операції з картрахунками НОМЕР_3 та НОМЕР_16 клієнта ОСОБА_1 , які проводилися на зовнішніх сайтах TACHCARD KYIV UA TACHCARD KYIV UA МОВІ WALLET KYIV, UA-, проводилися шляхом ручного введення номеру карти, строку дії пластику та CVV-2 коду картки. Платежі підтверджувалися 8-ми значними кодами ствердження платежів в рамках підтримки технології БЕЗПЕЧНИХ ПЛАТЕЖІВ (3D-Secure). На фінансовий номер телефону НОМЕР_5 клієнта ОСОБА_1 банком було направлено СМС - повідомлення з ОТР-паролями підтвердження платежів.

у пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи

та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати

електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постанова Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року МО 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно п. п. 5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм

рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних

операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним

юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем

банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу

повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним

платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися

користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину

та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного

засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно

зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання

користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції,

негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний

платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Статтею 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" (далі - Закон) передбачено, що банк зобов`язаний здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнта у випадках, передбачених Законом.

Для відпрацювання заявок на зміну паролю входу в аккаунт Приват24 користувачем

використовується підтвердження проведення операції з фінансового мобільного номера клієнта (НОМЕР_18), шляхом натискання цифри 1 при авто-передзвоні сервісу Банка меню.

Ідентифікація користувача (власника аккаунту) проводиться шляхом введення ПІН-коду карти, при здійсненні зміни паролю входу в аккаунт Приват24.

Всі додаткові входи в аккаунт ПС Приват24, а також видаткові операції по картрахунках користувача підтверджуються ОТР-паролями, які Банком надсилаються на фінансовий номер клієнта (НОМЕР_18) СМС-повідомленнями (по кожній операції - окремо).

Отже, всі операції з переказу коштів захищені та для викрадення коштів з картки Клієнта не достатньо мати лише SІМ-карту, потрібно ще знати номер картки клієнта та персональні дані клієнта.

Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і

здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду

України від 13 травня 2015 року у справі №6-71це15.

Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц (касаційне

провадження № 61-13643св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 317/2745/16-ц (касаційне

провадження № 61-1661сві18), від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16-ц (касаційне

провадження № 61-30804св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №545/3918/16-ц (касаційне

провадження № 61-28615св18) зазначений правовий висновок підтримав.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за здійснення спірних платіжних операцій.

В свою чергу ОСОБА_1 посилається на той факт, що після зняття коштів з його рахунку він звернувся до правоохоронних органів та відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР. Однак, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку належного виконання зобов`язання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року

по справі №524/3979/16-ц (провадження № 61-20290св18).

Також необхідно зважити, що 03.02.2018 року за заявою клієнта Білгород-Дністровським ВП ГУНП України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження за М40000335 та 30.04.2018 року кримінальне провадження за №0000335 було закрито згідно п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України (відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення).

Підстави розірвання договору визначені в статтях 651,652 ЦК України.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Суди, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при

укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012

року №6-149цс13.

Стаття 654 ЦК України передбачає вчинення розірвання договору у такій самій формі,

що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вбачається з фактичних обставин у справі, договір про розірвання кредитного договору між сторонами не укладався.

ОСОБА_1 не доведено наявність обставин, визначених вищевказаними

нормами, для розірвання договору. Отже, у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для його розірвання.

10.09.2011 року до Банку звернувся ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим ним було підписано заяву № б/н від 10.09.2011 року та було отримано кредит у розмірі - 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Банк надав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не підписаний ОСОБА_1 .. Крім того, на підтвердження своїх вимог Банк надав суду розрахунок, з якого вбачається, що станом на 18.11.2018 року у ОСОБА_1 мається заборгованість у сумі - 18 604,47 грн., з яких: - 7 985,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 2 936,19 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; - 6 320,71 грн. - нарахована пеня; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 862,12 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначають акти законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначають сторони в самому договорі).

Враховуючи положення статей 77, 79-81 ЦПК України, суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та пеню і штрафи, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 10.09.2011 року, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки та Витягу з Умов, які розміщені на банківському сайті як невід`ємні частини цього договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 10.09.2011 року не зазначено базову процентну ставку по кредиту. В підписаній сторонами анкеті-заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обстави, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 10.09.2011 року між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, у частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд враховує, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 10.09.2011 року, в якій не зазначено строк повернення кредиту (користування ним).

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вищевказані зобов`язання з повернення коштів не виконав, колегія суддів приходить до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі - 7 985,45 грн..

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, від яких не було відступлено у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року по справі № 358/384/19, від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідачем не спростовано наявність вищевказаної заборгованості. За таких обставин, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги Банку про стягнення з відповідача коштів у сумі - 7 985,45 грн..

Правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафами відсутні. Доводи апеляційної скарги в цій частині є недоведеними.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»є обґрунтованими частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК»за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» сплатило судовий збір за звернення із позовною заявою у розмірі - 1 762,00 гривень, за звернення з апеляційною скаргою у розмірі - 3 700,20 гривень.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню частково (42,92%), тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі - 2 344,37 грн..

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2020 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів та розірвання договорів - відмовити.

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 , який мешкає за адресою - АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.09.2011 року у розмірі - 7 985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 45 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 45 коп..

В решті позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 - відмовити.

Здійснити остаточний перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судовий збір у розмірі - 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) грн. 37 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе