ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4949/21Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/908/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 його представника

ОСОБА_2 , представника Тернопільської обласної

прокуратури Пагут О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 червня 2021 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст рішення складено 02 липня 2021 року) у справі № 607/4949/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, у якому просить стягнути солідарно з Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області моральну шкоду у сумі 500000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

В обгрунтування позову зазначив, що 29 грудня 2017 року до в СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області звернувся гр. ОСОБА_3 із заявою про те, що у гр. О гр.І погрожуючи фізичною розправою над ним та членами його сім`ї, безпідставно вимагає у нього гроші.

Цього ж дня, відповідні відомості, на виконання вимог ст. 214 КПК України, внесені до ЄРДР за № 0000753 від 29.12.2017 року та було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

В цей же день, слідчий СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Цибульський В.І.; у кримінальному провадженні № 0000753 від 29.12.2017 року звернувся до слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області, з клопотанням про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо, -відео контроль особи.

У своєму клопотанні, яке було погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури Козловським А.І., слідчий просить надати дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо, -відео контроль особи відносно ОСОБА_1 .

Слідчий суддя Апеляційного суду Тернопільської області Стадник О.Б., дослідивши витяг з ЄРДР доданий до клопотання слідчого та усвідомлюючи, що відносно ОСОБА_1 жодні відомості до ЄРДР не вносилися, ухвалює завідомо неправосудне рішення та надає дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо, -відео контроль особи відносно ОСОБА_1 .

В подальшому, оперуповноваженим СКП Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області, старшим лейтенантом поліції Новосадом Т.Р., на виконання вищезазначеного незаконного рішення слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_1 проведено негласну слідчу (розшукову) дію -аудіо, -відео контроль особи та 06 березня 2018 року та складено відповідний протокол.

Надалі, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000753 від 29.12.2017 року, прокурор Тернопільської місцевої прокуратури Хома Р.Б. 10 січня 2018 року приймає очевидно незаконне рішення, а саме постанову про контроль за вчиненням злочину.

У зазначеній постанові, а саме у її мотивувальній частині, прокурор Хома Р.Б., в намаганні узаконити незаконне проведення НСРД, зазначає про те, що кримінальне провадження № 0000753 від 29.12.2017 року розпочате за заявою гр. ОСОБА_4 який повідомив про вимагання у нього коштів гр. ОСОБА_1

10 січня 2018 року, на виконання незаконного рішення прокурора Хоми Р.Б., поліцейські УКР КП ГУНП в Тернопільській області та за участі гр. ОСОБА_4 і гр. ОСОБА_5 , провели зазначену НСРД відносно ОСОБА_1 та 10 січня 2018 року склали відповідний протокол.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою

Вищенаведені фактичні обставини є свідченням протиправної поведінки Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області та Тернопільської обласної прокуратури, що полягає у невиконанні прямого припису закону, а саме ч.3 ст. 214 КПК України, яка забороняє здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР, а саме здійснення досудового розслідування відносно ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_4 , що складає перший елемент складу цивільного правопорушення.

Незаконними діями йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, які він зазнав, у зв`язку із незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, оскільки деталі його особистого життя стали відомі широкому колу осіб, що призвело до отримання ним нервових стресів та необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, здійснювати витрати на правову допомогу. По даний час, згадка про вчинені відносно нього незаконні дії викликає у нього сильні душевні страждання, що відобразилося на його психоемоційному стані та він змушений був приймати заспокійливі препарати. Також, зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у зневажанні його як громадянина України та його зневіри до органів державно влади. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 500000 гривень, та вважає, що вказана моральна шкода підлягає стягненню на підставі статті 1174 ЦК України та ст. 23 ЦК України. За вказаних обставин просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 29.12.2017 року у органів досудового розслідування та прокуратури не було законних підстав для проведення НСРД відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000753 від 29.12.2017 року, а враховуючи аргументи відповідача, не має підстав навіть для припущення того, що відомості були внесені на протязі наступних шести місяців. Вищенаведене свідчить про повну доведеність незаконності дій відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне Управління Національної поліції в Тернопільській області просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем не надано жодних доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої йому органами досудового розслідування, прокуратури та суду. В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідачів, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а на підтвердження витрат на правову допомогу взагалі не долучено жодного доказу.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що факт проведення НСРД свідчить лише про здійснення дій, передбачених КПК України, що само по собі не вказує на порушення прав позивача з призми дотримання норм КПК України органами, що здійснюють досудове розслідування, та не надає підстав для відшкодування моральної шкоди. А доводи апелянта про те, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання щодо законності проведення НСРД у кримінальному провадженні № 0000753 від 29.12.2017, не з`ясував факт наявності внесення відомостей до ЄРДР та відмовився досліджувати витяг з ЄРДР у зазначеному провадженні, що станом на 29.12.2017 у органів досудового розслідування та прокуратури не було законних підстав для проведення НСРД відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000753 від 29.12.2017 є безпідставними, а позовні вимоги передчасними.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та матеріальну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, представник Тернопільської обласної прокуратури Пагут О.С. заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року до СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області звернувся гр. ОСОБА_3 із заявою про те , що у гр. О гр.І погрожуючи фізичною розправою над ним та членами його сім`ї, безпідставно вимагає у нього гроші та цього ж дня, відповідні відомості, на виконання вимог ст.214 КПК України, внесені до ЄРДР за № 0000753 від 29.12.2017 року та було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

29 грудня 2017 року слідчий СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Цибульський В.І. звернувся до Апеляційного суду Тернопільської області із клопотанням про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відео контроль відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000753 від 29 грудня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, - відео контроль особи відносно ОСОБА_1 .

На підставі Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 оперуповноваженим СКП Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області проведено негласну слідчу (розшукову) дію - аудіо, - відео контроль особи та 06 березня 2018 року складено відповідний протокол.

10 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0000753 від 29 грудня 2017 року прокурором Тернопільської місцевої прокуратури Хомою Р.Б. було винесено постанову про контроль за вчиненням злочину.

10 січня 2018 року на виконання постанови прокурора Хоми Р.Б. поліцейські УКР КП ГУНП в Тернопільській області за участі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 провели НСРД відносно ОСОБА_1 та склали протокол про проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності доказів неправомірності дій відповідачів; ненадання позивачем доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України.

Положеннями ст. ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України та у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено саме поняття моральної шкоди.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При зверненні до суду із вказаним позовом, позивач покликається на незаконність дій досудового розслідування та прокурора під час здійснення ними негласних слідчих розшукових дій.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальному провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно правилами ст. ст. 314-316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Вищезазначено, що жодним рішенням суду не встановлено незаконність дій працівників органу досудового розслідування та прокурора під час проведення ними негласних слідчих розшукових дій у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 . Встановлено, що на даний час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189. ч. 4 ст. 263. ч. 4 ст. 296 КК України відносно ОСОБА_1 перебуває на стадії судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у позові про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами, правильних висновків суду не спростовують.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді