Справа № 758/9625/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про зловживання цивільними правами по цивільній справі №758/9625/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів.

Заочним Рішенням суду від 01.04.2021 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

26.07.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного Рішення суду від 01.07.2021 року.

Разом із заявою про перегляд заочного Рішення суду, заявником подано заяву про відвід судді Гребенюка В.В. від розгляду заяви про перегляд заочного Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2021 року у цивільній справі №758/9625/20, з посиланням на те, що на його думку існують обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Свою заяву мотивував незгодою з ухваленим суддею заочним Рішенням у справі №758/9625/20 від 01.04.2021 року, у якій він є відповідачем.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Гребенюка В.В. від розгляду цивільної справи №758/9625/20 за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення визнано необґрунтованою, справу для вирішення відводу передано до канцелярії суду у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), а провадження у справі зупинено.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року у задоволенні заяви про відвід судді Гребенюка В.В. відмовлено.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року заяву перегляд заочного рішення у справі №758/9625/20 залишено без руху та надано заявнику строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

11.08.2021 року на адресу суду повторно надійшла заява від відповідача про відвід головуючого судді Гребенюка В.В. по цивільній справі №758/9625/20, з аналогічних підстав, які викладені у заяві про відвід від 26.07.2021 року.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2021 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Гребенюка В.В. від розгляду цивільної справи №758/9625/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів залишено без розгляду.

30.08.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зловживання цивільними правами з боку відповідача - ОСОБА_2

07.09.2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №758/9625/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів повернуто заявнику.

Встановивши наведені обставини, суд зазначає наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України»).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 цієї статті), яка також знайшла своє відображення в ч. 1 ст. 44 ЦКП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Такий висновок щодо застосування цієї норми процесуального права викладений у Постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 438/350/17 та від 11 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак, здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

При цьому, визначений ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14).

Разом із тим, ч. 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті випливає, що вжиття заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу є не правом, а обов`язком суду (Постанови Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 438/350/17 та від 11 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц).

Водночас, статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно зі ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно із ч. 3 ст. 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

За встановлених обставин суд вважає, що зазначені вище дії відповідача у вигляді заявлення двох завідомо безпідставних відводів (26.07.2021 року та 11.08.2021 року), явно свідчать про свідоме зловживання останнім своїми процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданням цивільного судочинства.

З огляду на наведене, у зв`язку з очевидно недобросовісним використанням ОСОБА_2 наданих йому законом процесуальних прав, зважаючи на відвертість вчинення ним таких дій, з метою припинення та запобігання в подальшому зловживань останнім своїми процесуальними правами, суд дійшов висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_2 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 44, 143, 144, 148, 260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати дії ОСОБА_2 - зловживанням процесуальними правами;

Застосувати до ОСОБА_2 захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня;

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в дохід державного бюджету штраф у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня;

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Гребенюк