ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7532/21 Справа № 212/2797/21 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року, яке ухвалене суддею Козловим Ю.В. та повне судове рішення складено 01 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), правонаступником якого є Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ«Кривбасзалізрудком»), Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21 грудня 1970 року по 12 травня 1984 року позивач працював на шахті ім.«Фрунзе» тресту Ленінруда, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».

В період з 29 травня 1984 року по 11 грудня 2003 року позивач працював на шахті «Родіна» в енергоцеху ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ«Кривбасзалізрудком».

В результаті того, що відповідачі не забезпечили безпечних умов праці у позивача настали негативні наслідки у вигляді погіршення здоров`я.

Висновком МСЕК від 07 липня 1997 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя групу інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 11 червня 1998 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 25 червня 1999 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності Висновком МСЕК від 27 червня 2000 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 13 червня 2001 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності.

У зв`язку з зазначеним, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, та необхідне своєчасне лікування.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь, з кожного окремо, по 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 90 000 гривень відшкодування морально шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 60 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 900 гривень.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 600 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач з АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Крім того, АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що довідка МСЕК є лише документом, який підтверджує виникнення професійного захворювання, проте він не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки не підтверджує факту нанесення йому саме моральної шкоди.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняв будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням моральних страждань позивачу.

ПрАТ «Суха Балка» вважає, що судом надано більшу перевагу позиції позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 21 грудня 1970 року по 01 грудня 1971 року працював підземним слюсарем, з 01 грудня 1971 року по 20 серпня 1973 року підземним кріпильником, з 20 серпня 1973 року по 12 квітня 1983 року підземним гірничим майстром, з 12 квітня 1983 року по 01 червня 1983 року підземним заступником начальника дільниці №4, з 01 червня 1983 року 12 травня 1984 року підземним начальником дільниці №4 на шахті ім. «Фрунзе» тресту «Ленінруда», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».12 травня 1984 року позивач звільнений згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 7-зворот).

З 29 травня 1984 року по 07 січня 1985 року позивач працював підземним кріпильником дільниці №3 на шахті «Родіна», з 07 січня 1985 року по 01 лютого 1988 року підземним гірничим майстром, з 01 лютого 1988 року по 01 жовтня 1988 року начальником підземної очисної дільниці №5, з 01 жовтня 1988 року по 10 січня 1991 року підземним гірничим робочим дільниці №3, з 10 січня 1991 року по 01 червня 1994 року підземним заступником начальника дільниці №3, 01 червня 1994 року по 08 квітня 1996 року підземним гірничим майстром дільниці №3, з 08 квітня 1996 року по 01 жовтня 1997 року слюсарем по ремонту обладнання котельної, 01 жовтня 1997 року по 11 грудня 2003 року слюсарем з ремонту котельного в енергоуправлінні ВО «Кривбасруда» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». 11 грудня 2003 року звільнений у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 8-9)

Згідно Акту №97008 розслідування хронічного професійного захворювання від 29 травня 1997 року професійне захворювання виникло внаслідок праці на підприємствах відповідача в умовах з несприятливими виробничими факторами, а саме: запиленості повітря робочої зони; шуму та важкості праці (а.с. 10-зворот).

Згідно Акту, причиною виникнення професійного захворювання у позивача є багаторічна робота у умовах запиленості повітря, що перевищує ГДК та недосконалість технологічних процесів підземного добичу руди, що відрізняються інтенсивним пилоутворенням (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 07 липня 1997 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя групу інвалідності (а.с. 11, 13-зворот).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 11 червня 1998 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності (а.с. 12).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 25 червня 1999 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності (а.с. 12-зворот).

Висновком МСЕК від 27 червня 2000 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності (а.с. 11, 13).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 13 червня 2001 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с. 11, 14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача до ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідачів відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням та виробничої травми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 07 липня 1997 році, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, тому колегія суддів вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року надалі Правила).

У відповідності до положень п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30000 грн., а максимальний 1 200 000 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, та тягнуть за собою відчуття болю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що довідка МСЕК є лише документом, який підтверджує виникнення професійного захворювання, проте він не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди, оскільки у зв`язку з професійним захворюванням у позивача порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

Доводи апеляційної скарги АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що судом не враховано, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняв будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням моральних страждань позивачу колегія суддів не берє до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту, причиною виникнення професійного захворювання у позивача є багаторічна робота у умовах запиленості повітря, що перевищує ГДК та недосконалість технологічних процесів підземного добичу руди, що відрізняються інтенсивним пилоутворенням. Не зазначення в Акті винних осіб ПрАТ «Суха Балка» не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до висновку МСЕК від 07 липня 1997 року позивачу було первинно встановлено 30%, втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Суха Балка» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема з вини ПрАТ «Суха Балка».

Згідно роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз`яснення, стаж роботи позивача на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» в період з 29 травня 1984 року по 11 грудня 2003 року та на ПрАТ «Суха Балка» з 21 грудня 1970 року по 12 травня 1984 року, із загального періоду роботи у шкідливих умовах.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов`язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тривалість роботи позивача на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» в період з 29 травня 1984 року по 11 грудня 2003 року та на ПрАТ «Суха Балка» з 21 грудня 1970 року по 12 травня 1984 року, із загального періоду роботи у шкідливих умовах, вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком»на користь ОСОБА_1 зменшивши його з 90 000 грн. до 40 000 грн., та з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 зменшивши його з 60 000 грн. до 30 000 грн.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідачів в цій частині заслуговують на увагу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги АТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка» підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 90 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн. та з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 60 000 грн. до 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: