РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2021

м. Одеса

Справа № 522/6088/21

Провадження № 2/522/6212/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кріль Х.С.

при секретарі судового засідання Насарая А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про відшкодування моральної шкоди.

І. РУХ СПРАВИ

1.06.04.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

2. ОСОБА_1 просить стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області завдану моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

3.12.04.2021 відкрито провадження у справі.

4.06.05.2021 від Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

5. ОСОБА_1 позовні вимоги мотивує тим, що внаслідок вчинення міграційною службою протиправних дій, які полягають в неналежному розгляді його заяви про надання статусу особі, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, зазнав таких внутрішніх страждань та переживань, що сягають рівня моральної шкоди. Позивач є громадянином Російської Федерації. Двічі хотів потрапити в Україну, але йому відмовляли, не пояснюючи причин. Тому втретє свідомо хотів потрапити в Україну за підробленим паспортом, у зв`язку з чим був затриманий, порушено кримінальну справу, а згодом поміщено до СІЗО. Буди затриманим та побоюючись бути виданим до Російської Федерації, подав заяву-анкету про надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту. Однак, міграційна служба через неналежний розгляд заяви не розглянула її. Тому ОСОБА_1 , маючи об`єктивні побоювання щодо екстрадиції, оскаржив такі дії міграційної служби до суду. Рішенням адміністративного суду у справі № 420/7538/20 визнано дії відповідача протиправними та зобов`язано прийняти відповідне рішення про видачу довідки. Зазначає, що відсутність довідки давала підстави органам прокуратури в будь-який момент видати його. В листопаді 2019 року його було оголошено в розшук в Російській Федерації через кримінальні справи до яких він немає відношення. У зв`язку з погрозами його життю та здоров`ю з боку деяких представників влади РФ, йому було створено несприятливі умови для ведення бізнесу. До того ж, в період коли міграційна служба неналежно розглядала його заяву, постанова про екстрадицію ОСОБА_1 була прийнята. Тобто, відсутність довідки, яку відповідач мав би видати вчасно, призвела до постійного стресу позивача, який перебував під екстрадиційним арештом. У нього загострились хронічні захворювання (гіпертонічна хвороба, збільшення кісти скроневої ділянки головного мозку, органічний розлад особистості, порушення сну, приступи важкої мігрені). Постійно відчував себе у стані безпорадності, оскільки був в неволі та нічого не міг вдіяти. Через це вимушений був отримувати платну правову допомогу адвоката. Від цього в стресовому стані перебувала його дружина, яка залишилась сама з трьома дітьми, бо сім`я фактично втратила годувальника, та мати. Він відчув негативне ставлення до себе з боку міграційної служби.

6.Відповідач позов не визнав. 10.11.2019 позивач за підробленим паспортом намагався в`їхати на територію України. За фактом підроблення паспорту порушено кримінальну справу, а відносно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 05.12.2019 його було звільнено з-під варти, але повторно затримано у зв`язку з перебуванням з 13.11.2019 у міжнародному розшуку за лінією Інтерполу через висунуті на території РФ обвинувачення у вчиненні злочинів. Під час перебування під ватрою ОСОБА_1 з 16.12.2019 звертався за міжнародним захистом, подавши заяву. Відповідач не заперечує, що процедура подання заяви та надання ним відповідей тривала до 13.07.2020, і в судовому порядку дії міграційної служби було визнано протиправними та зобов`язано вчинити певні дії. Проте відповідач вважає, що ці дії, хоч і визнані судом протиправними, абсолютно не пов`язані із завданням ОСОБА_1 моральної шкоди. На переконання відповідача, надання чи ненадання міграційною службою ОСОБА_1 довідки про звернення за захистом в Україні було пов`язано лише з тим, що насправді він хотів уникнути кримінальної відповідальності, яка йому загрожувала в РФ. При чому звернення ОСОБА_1 за міжнародним захистом не обумовлено загрозою зазнати переслідувань за конвенційними ознаками. Тобто, незалежно від того як діяла міграційна служба, моральну шкоду, позивач якщо і зазнав, то не від дій відповідача. Усі його побоювання, стреси, переживання, тощо, були насправді пов`язані з небажанням повернутись в країну походження. Також, на думку відповідача, у кримінальній справі щодо екстрадиції позивача його адвокатом клопотав про визнання ОСОБА_1 неосудним та звільнення його від кримінальної відповідальності, що додатково підтверджує, що звернення позивача за міжнародним захистом обумовлено не загрозою стати жертвою переслідувань, а лише прагненням уникнути кримінальної відповідальності на Батьківщині.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації.

8.19.02.2019 ОСОБА_1 залишив країну громадянської належності та виїхав в м. Батумі (Грузія), де пробув 5,5 місяців, в м. Іскеле (Кіпр) 2 місяці, а потім у м. Стамбул (Туреччина) 1 місяць.

9.03.08.2019 та 05.08.2019 ОСОБА_1 хотів в`їхати на територію України, обидва рази йому було відмовлено.

10. Постановою слідчого з ОВС при Голові СК Російської Федерації від 29.10.2019 ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 6000014 та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 210 , п.п. «а», «ж» ч. 2 ст. 105 КК РФ. Цього ж дня постановою слідчого оголошений у розшук. Постановою Басманного районного суду м. Москва від 12.11.2019 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

11.10.11.2019 ОСОБА_1 здійснив спробу в`їзду на територію Україну через міжнародний аеропорт «Одеса» за підробленим паспортним документом громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12. У зв`язку з цим, 10.11.2019 його було затримано у міжнародному аеропорту за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України.

13. 13.11.2019 за ініціативою компетентних органів Російської Федерації ОСОБА_1 внесено до міжнародної бази Iнтерполу.

14. ОСОБА_1 повідомив, що підроблений документ отримав через посередника за певну плату. За даним фактом розпочато досудове розслідування. Ухвалою слідчого суді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 (справа №521/18735/19) до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

15.05.12.2019 ОСОБА_1 було звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави. Водночас цього ж дня його знову затримано у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку з 13.11.2019.

16.Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.12.2019 до ОСОБА_1 було застосовано екстрадиційний арешт.

17.17.02.2020 Генеральною прокуратурою України було винесено постанову про екстрадицію ОСОБА_1 , яку згодом була скасована судом.

18.Під час перебування під вартою з 16.12.2019 ОСОБА_1 звертався до Державної міграційної служби України із заявою за міжнародним захистом.

19.В результаті листом від 13.07.2020 № Є-1247/6/5101-20/5100.5.1/7218-20 ГУ ДМС України в Одеській області надано відповідь та повідомлено, що на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» були направлені листи із рекомендаціями щодо доопрацювання заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Зазначено, що станом на липень 2020 року ним не надано деталізовану інформацію щодо причин переслідування останнього на території РФ та відомостей щодо перетинання державного кордону шляхом використання паспортного документу громадянина Молдови.

20.Не погодившись з рішенням щодо розгляду його заяви, 10.08.2020 звернувся з позовом до адміністративного суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 (справа №420/7538/20), залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020, позов ОСОБА_1 задоволено:

(1) визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про звернення громадян» та невжиття передбачених Законом України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» заходів із реєстрації та розгляду заяви.

(2) зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській вчинити дії, передбачені частиною 12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»:

- зареєструвати заяву громадянина РФ - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, та подані ним документи;

- ознайомити ОСОБА_1 під його власний підпис з порядком прийняття рішення за заявою, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- провести дактилоскопію ОСОБА_1 , який подав заяву про визнання особою, яка потребує додаткового захисту;

- заповнити реєстраційний листок на ОСОБА_1 , який звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- оформити особову справу ОСОБА_1 ;

- занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи, а також вчинити дії, передбачені частиною 1 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку про звернення за захистом в Україні та зареєструвати заявника.

21.Судове рішення у зазначеній справі набрало законної сили.

22.21.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В цей день йому було видано довідку про звернення за захистом в Україні № 011634 та вчинено всі дії щодо розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребу є додаткового захисту.

23.Також рішенням № 27 ГУ ДМС України в Одеській області від 10.02.2021 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

24.Позивач оскаржив зазначене рішення до суду (справа № 420/2309/21).

25.Згідно з висновком судового експерта О.П. Савостіна про проведення судової психологічної експертизи № 04/21 від 31.03.2021, у ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок неправомірних дій ГУ ДМС України в Одеській області. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) внаслідок неправомірних дій ГУ ДМС України в Одеській області. Попередній орієнтований розмір грошової компенсації за завдані страждання становить 350 000 грн.

IV. ВИСНОВКИ СУДУ

26.Предметом спору є заподіяння особі з боку органу державної влади моральної шкоди, а його підставами визнання судом відповідних дій органу протиправними.

27.Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з цим, з`ясуванню підлягають обставини щодо шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між ними, вина особи. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (ч.1 ст. 1167 ЦК України ).

28.Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

29.Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

30.У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

31.Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

32.Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

33.Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( ч. 2 ст. 23 ЦК України).

34.Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані, зокрема, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

35.Слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції.

36.У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, лише негативні емоції та незручності, що не досягли рівня страждання або приниження, не свідчать заподіяння моральної шкоди та, відповідно, не дають підстав для відшкодування.

37.Позивач ОСОБА_1 стверджує, що обставинами (фактами), якими з боку міграційної служби було заподіяно моральної шкоди є тривалий (майже один рік) неналежний розгляд заяви-анкети про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

38.Протиправність дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про звернення громадян» та невжиття передбачених Законом України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» заходів із реєстрації та розгляду заяви, встановлена рішенням адміністративного суду (справа № 420/7538/20), яке набрало законної сили.

39.Відповідач не заперечує наявність таких обставин та визнання їх протиправними. Разом з тим, не вбачає причинного зв`язку між ними.

40.Оцінюючи доводи обох сторін щодо наявності чи відсутності причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою, суд виходив з такого.

41.Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

42. ОСОБА_1 зазначає, що відсутність саме довідки і надто тривалий розгляд анкети-заяви про її видачу, в будь-який момент могли призвести до того, що до нього могла бути застосована екстрадиція. Усвідомлюючи це він знаходився у постійному стресі. Кожного разу, коли до дверей камери в СІЗО підходили співробітники пенітенціарної служби, він був впевнений, що зараз його виведуть і розпочнеться процедура екстрадиції до РФ, тобто до країни, яка систематично грубо порушує права людини, де до ув`язнених застосовуються тортури, нелюдське, таке, що принижує гідність ставлення, що іноді призводить до самогубства. На основі цього в нього загострились хронічні захворювання (гіпертонічна хвороба, збільшення кісти скроневої ділянки головного мозку, органічний розлад особистості, порушення сну, приступи важкої мігрені). Крім того, в стані постійного стресу перебувала й дружина позивача, яка залишилась сама з трьома дітьми. У разі екстрадиції сім`я залишилась би без годувальника. Розцінює таку ситуацію для себе та членів родини вкрай принизливою, такою, що змушує відчувати на собі зневажливе ставлення міграційної служби. Натомість ОСОБА_1 є етнічним українцем та хотів отримати громадянство України, проживати тут. Стверджував, що про наявність відносно нього кримінальних справ, де він є обвинувачем дізнався після того як залишив РФ. Не причетний до цих злочинів. Зазначив, що якби йому одразу як належить відмовили у видачі довідки, він би знав на що очікувати. Але така невизначеність щодо прийняття з боку міграційної служби будь-якого конкретного рішення, власне, зумовила його стресовий стан, безпорадність в даній ситуації.

43.В свою чергу, відповідач стверджував про відсутність будь-якого зв`язку між його діями, які хоч і були визнані протиправними, та шкодою. Розгляд анкети-заяви не міг вплинути на тривалість знаходження під вартою позивача, так як він перебував в СІЗО за незаконний перетин кордону України, що є кримінальним правопорушенням.

44.Заслухавши аргументи обох сторін та співставивши їх з дійсними обставинами справи, суд, вважає, що причинний зв`язок відсутній. Суд погоджується, що в принципі перебування особи в СІЗО є неприємною ситуацією в його житті, викликає в особи стрес та негативні, а не позитивні емоції.

45.Довідка про звернення за захистом в Україні є документом, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

46.Як вбачається, позивача було затримано та взято під варту внаслідок спроби незаконного перетину кордону України на підставі підробленого паспорта. Тобто, він свідомо здійснив в`їзд на територію України за підробленими документами та усвідомлював, що піддає себе небезпеці бути викритим та підданим юридичній відповідальності, покаранню. Відповідно, 10.11.2019 його було затримано у міжнародному аеропорту «Одеса» за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України.

47.Поміж цих обставин після прибуття в Україну виявилось, що 13.11.2019 за ініціативою компетентних органів Російської Федерації ОСОБА_1 внесено до міжнародної бази Iнтерполу. Постановою офісу Генерального прокурора України від 17.02.2020 було прийнято рішення про екстрадицію ОСОБА_1 , яку скасовано в судовому порядку та замінено запобіжний захід з екстрадиційного арешту на домашній арешт.

48.Отже, процедура екстрадиції хоч і могла бути застосована, але довідка не повинна розцінюватись особою як гарантія запобігання повернення в країну походження.

49.Тримання під вартою було наслідком порушення законодавства України, а екстрадиція пов`язана з висуненням щодо ОСОБА_1 кримінальних обвинувачень на Батьківщині. Усі переживання (у вигляді моральної шкоди) він пов`язує саме проміжком часу між зверненням за довідкою та побоюванням бути виданим РФ. Але питання щодо екстрадиції не вирішувалось відповідачем та не залежало від його дій. Окрім того, засобом захисту від процедури екстрадиції могло бути її оскарження в судовому порядку, що й було використано позивачем.

50.Дії відповідача щодо неналежного розгляду анкети заяви ОСОБА_1 , хоч і були протиправними, але між ними та тими переживання, про які стверджує позивач, не прослідковується зв`язок. Не від цих дій міграційної служби позивач зазнав моральних страждань, а швидше від усвідомлення бути повернутим в Російську Федерацію, де відносно нього порушено кримінальні справи. Звісно, якби таку довідку позивачеві було видано з самого початку він мав би певність та певний спокій у своїх переживаннях не бути виданим до РФ. Але, якщо так не відбулось з вини міграційної служби, то це не доводить, що описані переживання зумовлені саме відсутністю довідки, або ж відмовою у її виданні. При цьому, як слушно зазначив представник відповідача, відсутні умови, які свідчать, що звернення за міжнародним захистом обумовлено існуючою загрозою зазнати переслідувань за конвенційними ознаками.

51. Отже, суд приходить до переконання про відсутність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями.

52.Разом з тим, факт заподіяння моральної шкоди позивач доводить також висновком судового експерта Савостіна О.П.

53.Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

54.За висновки експерта у ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок неправомірних дій ГУ ДМС України в Одеській області. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) внаслідок неправомірних дій ГУ ДМС України в Одеській області. Попередній орієнтований розмір грошової компенсації за завдані страждання становить 350 000 грн.

55.Проаналізувавши висновок експерта суд не приймає його як доказ заподіяння моральної шкоди позивачу.

56.Так, висновок ґрунтуються на констатації порушення емоційного стану ОСОБА_1 через тривале тримання під вартою. Проте з висновку не прослідковується, що такий емоційний стан обумовлений саме діями відповідача, які є підставами цього позову. Не надано відповідь, який зв`язок між судовими рішення, що надані на дослідження та психологічним обстеженням ОСОБА_1 .

57.Таким чином, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 судом не встановлено.

58.Оскільки за результатами вирішення спору в позові відмовлено, сплачені судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 223, 247, 258-259, 265, 268, 274, 279, 353-354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 15.09.2021.

Суддя Х.С. Кріль