Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

секретар судового засідання Гаврищук К. М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Вітюка В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Копайгородської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

У С Т А Н О В И В :

1. Стислий виклад позиції сторін

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що з 2006 року користувалась земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 на праві приватної власності. З 2007 року почала проживати у вказаному домоволодінні разом з чоловіком і неповнолітніми дітьми. Його власник вибув за межі України і покинув домоволодіння.

Посилаючись на те, що з 2007 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується домоволодінням і земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, сплачує земельний податок, ніхто не ставить вимогу про її виселення, позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 78.9 м. кв., житловою площею 34 м. кв. з господарськими надвірними спорудами (житловий будинок літера «А», веранда А1, сіни «а», ганок «А1», хлів «Б», підвал «Б1», хлів, прибудова «Б2», паркан 1, ворота 3, хвіртка 2), розташований по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник Вітюк В. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Позивач підтвердила, що коли вона вселялась у будинок в 2007 році, то знала, що власником домоволодіння і земельної ділянки є ОСОБА_2 .

Представник відповідача Копайгородської селищної ради в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином. Подав до суду заяву з проханням справу розглянути без участі представника селищної ради.

2. Процесуальні дії у справі

21.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

09.07.2021 ухвалою суду відмовлено у прийнятті визнання позову Копайгородською селищною радою.

20.08.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Станом на момент розгляду справи власником домоволодіння номер АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.04.1996, який посвідчено державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Любарською Л. С.

Перейменування вулиці Леніна на вулицю Центральну без зміни нумерації будинків підтверджується рішенням Копайгородської селищної ради Вінницької області 2 сесії 7 скликання від 04.12.2015.

У вказаному будинку ОСОБА_2 фактично не проживає і не зареєстрований, що підтверджується довідкою Копайгородської селищної ради Вінницької області № 1033 від 06.04.2021.

У будинку номер АДРЕСА_1 з 2007 року фактично проживає без реєстрації позивач ОСОБА_1 разом з чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми. Ці обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_4 , даними довідки Копайгородської селищної ради Вінницької області № 1198 від 20.05.2021, яка видана на підставі акта про місце проживання № 100 від 03.12.2020.

Позивач претендує на житловий будинок, вважаючи, що вона дотрималась умов для набуття права власності за набувальною давністю, які передбачені частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, які врегульовано нормами глави 24 ЦК України «Набуття права власності».

4. Оцінка суду та застосовані судом норми права

Відповідно до частин 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України.

З аналізу цієї норми вбачається, що для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно довести одночасну наявність таких ознак:

- заволодіння майном було добросовісним;

- особа, яка добросовісно заволоділа майном, продовжує ним відкрито володіти;

- особа, яка добросовісно заволоділа майном, протягом усього строку володіє ним безперервно;

- строк володіння: десять років для нерухомого майна.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.

Позивач вважає добросовісним заволодінням вселення її у спірний будинок з відома власника і селищної ради, а також вважає, що виїзд власника за кордон і її фактичне проживання у будинку за умови відсутності вимоги про виселення дає підстави для визнання за нею права власності на будинок в судовому порядку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що сім`я ОСОБА_5 у спірному будинку проживає більше десяти років без реєстрації. Зазначила, що їй відомо про те, що позивач заплатила власнику ОСОБА_2 кошти за домоволодіння без оформлення договору купівлі-продажу. Власник виїхав жити до Росії, за час проживання у будинку сім`ї позивача ніхто не ставив вимогу про їх виселення. Свідок також зазначила, що будинок позивач використовує відкрито, безперешкодно, сплачує земельний податок. Повідомила, що дозвіл на вселення в будинок сім`ї позивача дав сам власник ОСОБА_2 . Зазначила, що селищна рада не може взяти на баланс спірний будинок як безхазяйний, оскільки власник є. Також вказала, що власник будинку приїжджав з Росії близько 12 років тому з метою оформити документи на постійне проживання в Росії та в цей час ОСОБА_1 вже проживала в будинку.

Отже, з позовної заяви і пояснень позивача у судовому засіданні, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 , вбачається, що вселяючись у спірний будинок позивач знала, що власником будинку є ОСОБА_2 і розуміла, що таким чином не набуває права власності на нього. Позивач усвідомлювала, що у неї відсунуті будь-які документи, які підтверджують її право проживати в будинку, а також будь-які документи, які підтверджують волю власника розпорядитися спірним майном на користь ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що вона заволоділа будинком ОСОБА_2 добросовісно. Однак таке трактування позивачем добросовісності заволодіння майном в розумінні норми статті 344 Цивільного кодексу України, яка регулює набуття права власності за набувальною давністю, є помилковим.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №318/1274/18 (пункти 51- 55).

Саме наведені правові висновки Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує суд, застосовуючи до спірних правовідносин норми статті 344 Цивільного кодексу України.

Оскільки судом встановлено, що заволодіння позивачем спірним будинком не відповідало ознаці добросовісності заволодіння в розумінні норм статті 344 Цивільного кодексу України, то відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане майно за набувальною давністю.

Надані позивачем квитанції про сплату земельного податку, виготовлений позивачем технічний паспорт на будинок і замовлений нею звіт про оцінку майна не свідчать про наявність підстав для визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Крім того, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України.

Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17, від 22.05.2018 у справі №922/1574/17, від 09.07.2019 у справі № 920/999/16).

У підготовчому судовому засіданні судом з`ясовувалось питання щодо складу учасників справи і де знаходиться зазначений у позовній заяві власник домоволодіння ОСОБА_2 . Однак ні позивач, ні її представник не заявили клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача власника домоволодіння ОСОБА_2 , зазначивши, що він виїхав на постійне місце проживання за кордон.

За встановлених судом обставин заволодіння ОСОБА_1 житловим будинком таке заволодіння не можна вважати добросовісним в розумінні частини 1 статті 344 ЦК України. За відсутності ознаки добросовісності заволодіння подальше відкрите і безперервне володіння не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Водночас, суд зауважує, що позивач не позбавлена права вжити заходів для урегулювання безпосередньо з власником будинку або його правонаступником питання оформлення її прав на житловий будинок відповідно до вимог законодавства України.

5. Судові витрати

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Копайгородської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити повністю.

Судові витрати - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.09.2021.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Копайгородська селищна рада, ідентифікаційний код 0432936, місцезнаходження: смт. Копайгород, вул. Центральна, 28, Жмеринський (колишній Барський) район, Вінницька область.

Суддя Ю. О. Салдан