Ухвала

07 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 759/14346/16

провадження № 61-12783ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з обмеженою відповідальністю «Дельта М» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року № 009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція з обмеженою відповідальністю «Дельта М» (далі - ТОВ «Дельта М») і Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - ТОВ «КК «Гарант»); застосувати наслідки недійсності оспорюваного договору від 30 вересня 2015 року № 009 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 05 грудня 2006 року № 27/10-7211; визнати недійсним укладений 07 грудня 2015 року між TOB «Дельта М» і TOB «КК «Гарант» договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05 грудня 2006 року № 027/Д3946І зі змінами згідно з додатковим договором від 10 квітня 2008 року № 1.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року № 009 за кредитним договором від 05 грудня 2006 року № 27/10-7211, укладений між ТОВ «Дельта М» і ТОВ «КК «Гарант». Застосовано наслідки недійсності договору від 30 вересня 2015 року № 009 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, укладеного між ТОВ «Дельта М» і ТОВ «КК «Гарант». Визнано недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05 грудня 2006 року № 027/Д39461, укладеним між ТОВ «Дельта М» і ТОВ «КК «Гарант». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2021 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року (повний текст якої складено 20 липня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

30 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити без змін рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 750,80 грн, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником подані засобами поштового зв`язку до Верховного Суду 18 серпня 2021 року. Вимоги ухвали заявником виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 вказав, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 725/7220/14-ц, від 26 серпня 2020 року у справі № 320/7396/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 668/411/13-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 676/83/19, від 14 грудня 2020 року у справі № 175/550/19, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 22 січня 2021 року у справі № 2-541/12, від 03 лютого 2021 року у справі № 758/7447/16-ц, від 10 лютого 2021 року у справах № 328/675/19, № 2-4809/10, від 24 лютого 2021 року у справі № 2-3418/2008, від 17 березня 2021 року у справах № 759/24288/19, № 753/16439/16-ц, № 520/15904/14-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 2-241/07, від 07 квітня 2021 року у справі № 711/2-1739/2008, від 19 квітня 2021 року у справі № 6-27/2006, від 28 квітня 2021 року у справах № 369/821/16-ц, № 0917/443/2012, від 19 травня 2021 року у справі № 348/512/17, від 24 травня 2021 року у справі № 2-7-3760/08, від 02 червня 2021 року у справі № 2603/5474/12, від 09 червня 2021 року у справі № 359/2368/19, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц, від 30 червня 2021 року у справах № 308/3120/15-ц, № 401/428/16-ц, від 01 липня 2021 року у справі № 638/18280/13-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 2/463/1601/14, від 14 липня 2021 року у справах № 686/22070/15-ц, № 237/6159/18, від 21 липня 2021 року у справі № 601/2827/13, від 22 липня 2021 року у справі № 199/8290/20.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, посилаючись на те, що апеляційним судом вже вдруге було скасовано рішення суду першої інстанції, при цьому він не має змоги довести свою правоту в цій справі та не може отримати судове рішення про задоволення його позовних вимог, яке б набрало законної сили.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для такого зупинення, підтверджені певними доказами. Вирішуючи питання про зупинення дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Судове рішення про відмову в задоволенні позову не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин, які існували між сторонами на час пред`явлення позову. Скасування рішення місцевого суду та відмова в задоволенні позову апеляційним судом призводить до того, що правовідносини повертаються до стану, який існував між сторонами перед зверненням до суду. Заявивши клопотання про зупинення дії постанови апеляційного суду про відмову в задоволенні позову, заявник фактично просить поновити дію рішення місцевого суду, однак метою вирішення питання про зупинення дії судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з дією судового рішення. Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року.

Витребувати із Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/14346/16 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з обмеженою відповідальністю «Дельта М» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 08 жовтня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко