ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Гапонюк І.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника позивача - адвоката Гірченко О.А., про призначення почеркознавчої експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 10.08.2021 року продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів.

09.09.2021 року, через канцелярію суду, надійшло письмове клопотання від представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, в обґрунтування якого представник позивача зазначив, що після надходження до матеріалів судової справи матеріалів - спадкової справи 11.08.2021 року представник позивача, з`ясував, що на заповіті, посвідченого 16.08.2016 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. підпис спадкодавця ОСОБА_4 невідповідає його ж підпису на паспорті та на договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08.05.2009 року. Сам позивач вважає, його батько вищезазначений заповіт не підписував, оскільки він завжди розписувався інакше (так як є у його паспорті, та на договорі купівлі-продажу квартири). За таких обставин, з метою з`ясування всіх обставин справи, виникла необхідність у подачі даного клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи. Крім того, позивач впевнений, що його батько (спадкодавець) не тільки не підписував оскаржуваний заповіт, а взагалі не знав про його існування, та вважає що даний заповіт був підписаний зацікавленими особами - відповідачем ОСОБА_2 чи її мамою ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 та гр.. ОСОБА_5 , надати експертній установі зразки своїх підписів.

В судовому засіданні представник позивача подане клопотання про призначення експертизи підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні, відповідач її представник, третя особа проти задоволення клопотання заперечували.

Заслухавши учасників судового процесу, щодо заявленого клопотання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 серпня 2016 року ОСОБА_4 , склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 . При цьому, позбавив права на спадкування свого сина - ОСОБА_1 , який є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу. Зазначений правочин було посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1271.

Звертаючись до суду з даним позовом 26.04.2021 позивач зазначає підставу позову, просив заповіт визнати недійсним у зв`язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки за життя, спадкодавець мав намір Ѕ частину квартири залишити сину-позивачу по справі.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Отже, оскільки заповіт є, перш за все, юридичною угодою, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред`являє до заповіту підвищені вимоги в дотриманні умов укладання заповіту.

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно статті 1247 заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений.

Засвідчений нотаріусом або іншими посадови чи службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних , родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч. 2 ст. 203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частина 2 ст. 1257 ЦК України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 76 ЦПУ України, доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як; письмові, речові, електронні докази; висновки експертизи та показання свідків.

Отже, належним та допустимим доказом в даній справі, з урахуванням підстави даного позову, не може бути висновок саме почеркознавчої експертизи.

Щодо вимоги клопотання про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_5 , надати експертній установі зразки своїх підписів, то суд, з урахуванням того, що предметом дослідження мав би бути безпосередньо підпис спадкодавця ОСОБА_4 , не вбачає правових підстав для відібрання зразків підпису у відповідача та особи, яка взагалі не є учасником судового процесу.

З урахуванням викладеного, клопотання є безпідставним та необґрунтованим, а тому суд не вбачає підстав для призначення почеркознавчої експертизи.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Гірченко О.А., про призначення почеркознавчої експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Ухвала, окремо від рішення суду, в порядку ст. 353 ЦПК України, оскарженню не підлягає

Повний текст ухвали виготовлений 14.09.2021.

Суддя Л.М.Ковалевська