Ухвала

06 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 264/7237/20

провадження № 61-13684ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року, додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ відповідача від 28 серпня 2020 року № 177-к про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області рішенням від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області додатковим рішенням від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Мові Хелс» витрат на професійну правничу допомогу відмовив. Заяву ТОВ «Мові Хелс» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мові Хелс» судові витрати в розмірі 20 000 грн.

Донецький апеляційний суд постановою від 12 липня 2021 року рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року та додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року залишив без змін.

Донецький апеляційний суд додатковою постановою від 23 липня 2021 року заяву ТОВ «Мові Хелс» про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мові Хелс» витрати на професійну правничу допомогу, понесені товариством під час розгляду справи апеляційним судом у розмірі 5 000 грн.

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року, додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року у вищевказаній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Отже, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, проте в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу йому необхідно сплатити судовий збір.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позовну заяву подано у жовтні 2020 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 102 грн, підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).

З матеріалів касаційного провадження та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається ціни позову щодо вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а тому заявнику необхідно самостійно розрахувати розмір судового збору та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 200 %.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року, додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев