провадження №: 2/752/3319/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на додаткові витрати, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4319,35 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 12.09.20063 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_3 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2012 вказаний шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісяця. Позивач зазначає, що придбала ліки на лікування спільного сина на загальну суму 4319,35 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Позивач, зокрема, після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 12.09.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 839.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народився син: ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 21.03.2007, актовий запис № 383.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2012 вказаний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісяця.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з лікуванням дитини.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, наявні виноски лікарів щодо діагнозів та лікування ОСОБА_3 та копії квитанцій на придбання ліків на наступні суми коштів: 66,50 + 446 + 23 + 167,03 + 81,50 + 20,20 + 20,20 + 180,10 + 331,35 + 578 + 1389 + 390 + 170 + 252 + 819 + 149,95 + 174,15 + 190,95 + 205,95 + 70,50 + 72,50 + 118,55 + 161,84 + 350,95 + 71,50 + 136,95 + 30,20 + 81 + 100,70 + 156 + 157,25 + 189,15 + 147,25 + 39,90 + 58,57 + 532,93 + 119,75 + 142.90 + 99,49 + 145,95 = 8638,71 грн, а отже на кожного з батьків 4319,35 грн.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24.02.2016, у справі № 6-1296цс15 та у постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому суд також враховує ті обставини, що відповідачем не було подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, які викликані особливими обставинами, а відтак є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на додаткові витрати, підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням задоволення позову стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на додаткові витрати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4319 (чотири тисячі триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур