КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/5971/20 головуючий у І інстанції: Журавський В.В.
провадження 22-ц/824/6667/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування на частку житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За час свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповів ОСОБА_5 . В свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в силу ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку.

Позивачі подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Незважаючи на це, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок позивачам було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку в вказаному об`єкті нерухомого майна, за ОСОБА_1 - 2/3 частки, а також за ОСОБА_3 - 1/6 частку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, щодо неможливості визнання за спадкоємцями об`єкту самочинного будівництва, враховуючи, що така можливість передбачена нормами чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію свого довірителя. Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а також отримання за життя спадкодавцем ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на вказані будівлі, що унеможливлює визнання за позивачами права власності в порядку спадкування на вказаний об`єкт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я, серії НОМЕР_1 (а.с.7).

11 грудня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт як особисте розпорядження на випадок свої смерті, посвідчений Гоменюк О.М., приватним нотаріусом КМНО, зареєстрований в реєстрі за №11744. На підставі якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповів ОСОБА_5 (а.с.54).

З копії спадкової справи №140/2012, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу з ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 », подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.48 зворот, 21).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись, ОСОБА_1 з також матір спадкодавця - ОСОБА_2 (а.с.47 зворот - 48) та дочка спадкодавця ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_7 (а.с.49 зворот - 50).

Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом відповідно на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 . Оскільки, позивачами не надано оригіналу правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок.

За змістом довідки від 12 серпня 2019 року щодо показників на житловий будинок, господарські будівлі, виданої КП «ББТІ», за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок на праві власності не зареєстрований. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок з мансардою «А1» загальною площею 156,2 кв.м., житловою площею 76,8 кв.м., 2013 року побудови. Крім будинку, на земельній ділянці розміщені: колонка «К», яма вигрібна «Л», вимощення №1, огорожа №2-№4. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт на вказаний об`єкт не надані (а.с.19).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1222 ЦК України.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку (ч.3 ст. 1241 ЦК України).

Отже, обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст.1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі ст.1216 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що наявність нерухомого майна без належного технічного оформлення не може бути підставою для включення його до складу майна спадкодавця, та відповідно передаватись у спадщину.

Вказане узгоджується із позицією викладеною постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року (справа №347/2273/17).

Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Таким чином, місцевий суд вірно зауважив, що відсутність реєстрації права власності за померлим ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , не перешкоджає позивачам набути прав на побудоване майно у встановленому порядку.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: