Справа № 715/1033/21
Провадження № 2/715/371/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернiвецької областi

в складi: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

учасники судового процесу:

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона із ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 13 серпня 2013 року по 15 квітня 2019 року, за час шлюбу вони набули майно.

Посилається на те, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено: виділено їй у власність в незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м., 0-2(1) (топкова) - 3,5 кв.м., 0-3 (спортзал) - 26,60 кв.м., 0-4 (коридор)- 17,30 кв.м.; на І поверсі: приміщення 1-1(1) (коридор) - 13,20 кв.м.; на II поверсі: приміщення 2-1 (коридор-сходи) - 37,20 кв.м., 2-2 (кімната) - 18,0 кв.м., 2-3 (кімната) - 28,50 кв.м., 2-4 (санвузол) - 8,0 кв.м., 2-5 (кімната) - 110,70 кв.м., що становить 58,02 %, а інші приміщення, що становлять 41,98 %, виділено у власність ОСОБА_4 .

На даний момент право власності на незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Лосік І.В.

Вважає, що відповідач незаконно утримує належне їй майно, а тому просить суд ухвалити рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 наступні приміщення у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 : у цокольному поверсі: 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м., 0-2-1 (топкова) - 3,5 кв.м., 0-3 (спортзал) - 26,60 кв.м., 0-4 (коридор)- 17,30 кв.м.; на І поверсі: 1-1-1 (коридор) - 13,20 кв.м.; на II поверсі: 2-1 (коридор-сходи) - 37,20 кв.м., 2-2 (кімната) - 18,0 кв.м., 2-3 (кімната) - 28,50 кв.м., 2-4 (санвузол) - 8,0 кв.м., 2-5 (кімната) - 110,70 кв.м., що становить 58,02 % цього будинку.

14 травня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3

16 червня 2021 року ОСОБА_3 направив до суду відзив на позов в якому вказав, що право власності на незавершене будівництво він набув правомірно, на підставі договору купівлі-продажу, які є чинними та відповідають вимогам ст. 204 ЦК України. Окрім того позивачем не надано до суду жодного правовстановлюючого документу, який б свідчив про наявність у ОСОБА_2 права власності на частку спірної будівлі. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

20 липня 2021 року ОСОБА_3 подав до суду клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача та клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття процесуального рішення Касаційним цивільним судом у справі №715/1665/20.

20 липня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 до участі у справі, роз`яснивши йому права, передбачені ст. 43 ЦПК України. Відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі.

22 липня 2021 року представник позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив в якому вказав, що посилання вказані ОСОБА_3 у відзиві являється необґрунтованими та безпідставними. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте направив до суду відзив на позов в якому заявлені вимоги не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 13 серпня 2013 року по 15 квітня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за спільні кошти було розпочато будівництво житлового будинку на земельній ділянці, кадастровий номер :01:003:1765, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта № 531 від 26 листопада 2020 року ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку з цокольним поверхом загальною площею 299,70 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , становить 61 %. Поділ цього об`єкта є технічно можливим і експертом запропоновано 2 варіанти поділу.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва та припинення частки останньої у цьому об`єкті.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а 18 січня 2021 року подала заяву про збільшення позовних вимог і просила суд виділити їй у власність частину незавершеного будівництвом житлового будинку.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, у резолютивній частині якої виправлено описку ухвалою цього ж суду від 29 квітня 2021 року, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено: виділено їй у власність в незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м., 0-2(1)(топкова) - 3,5 кв.м., 0-3 (спортзал) - 26,60 кв.м., 0-4 (коридор)- 17,30 кв.м.; на І поверсі: приміщення 1-1(1) (коридор) - 13,20 кв.м.; на II поверсі: приміщення 2-1 (коридор-сходи) - 37,20 кв.м., 2-2 (кімната) - 18,0 кв.м., 2-3 (кімната) - 28,50 кв.м., 2-4 (санвузол) - 8,0 кв.м., 2-5 (кімната) - 110,70 кв.м., що становить 58,02 %, а інші приміщення, що становлять 41,98 %, виділено у власність ОСОБА_4 ..

Звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на частку у вказаному майні, представник ОСОБА_2 дізнався, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що право власності на вказаний об`єкт зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Лосік І.В.

Отже, ОСОБА_4 , будучи стороною у справі № 715/1665/20 про поділ спільного майна подружжя, визнаючи право ОСОБА_2 на частку у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 , відчужив частину незавершеного будівництвом житлового будинку, яка належить ОСОБА_2 , без її згоди як власника, що свідчить про вибуття цього майна з її володіння поза її волею.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункт 147.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням, що передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зважаючи на викладене, суд відхиляє посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він правомірно набув право власності на незавершене будівництво по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. ст. 184, 387 ЦК України, керуючись ст. ст.3,8,10, 11,15, 60,61, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215,224 ЦПК України, суд,

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 58,02 % незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , зокрема, наступні приміщення: у цокольному поверсі 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м., 0-2 (топкова) 3,5 кв.м., 0-3 (спортзал) 26,60 кв.м., 0-4 (коридор) 17,30 кв.м.; на першому поверсі: 1-1(1) (коридор) 13,20 кв.м.; на другому поверсі: 2-1 (коридор - сходи) -37,20 кв.м., 2-2 (кімната) 28,50 кв.м., 2-4 (санвузол) -8,0 кв.м., 2-5 (кімната) 110,70 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09 вересня 2021 року.

Суддя: