ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6404/21 Справа № 171/1641/19 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач Апостолівська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у місті Апостолове Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 26 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Апостолівської міської ради про визнання незаконним з моменту прийняття рішення Апостолівської міської ради № 1827 від 12 березня 2019 року та його скасування.

В обґрунтування доводів позовної заяви посилалась на те, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, позивачка являється власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Михайлівської сільської ради Дніпропетровської області, кадастровий номер -:03:001:0130, :03:001:0131.

12 березня 2019 року на 66 сесії 7скликання Апостолівська міська рада прийняла рішення № 1827 «Про погодження отримання гірничного відводу Жовтокам`янського родовища Криворізького заводу ПрАТ «ХальдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого», яке відповідно до проекту гірничого відводу поширюється на земельні ділянки сільськогосподарського призначення позивача.

Позивачка вважає, що рішення № 1827 від 12 березня 2019 року «Про погодження отримання гірничного відводу Жовтокам`янського родовища Криворізького заводу ПрАТ «ХальдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого» незаконним, прийнятим із недотриманням обов`язкової регуляторної процедури , передбаченої ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року закрито провадження у цивільній справі, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не взято до уваги, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому відповідно до вимог ст.. 122 Земельного кодексу України такі рішення приймаються лише районними державними адміністраціями.

Крім того, судом першої інстанції, проігноровано Постанову Верховного суду від 31.03.2020 року по справі №160/8330/19, при розгляді якої, Верховний суд, дійшов висновку, що даний спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, оскльки,між сторонами виник спір з приводу володіння та користування земельною ділянкою, а оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування створює перепони в реалізації права на утримання позивачем земельної ділянки, даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Апостолівська міська рада просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну і справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положенням п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України й виходив з того, що спірні правовідносини виникли між Апостолівською міською радою, ОСОБА_1 та ПрАТ «Хайдельберг Цемент Україна» щодо правомірності набуття права на отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізького заводу, як такий, що пов`язаний з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства (частина 1 статті 56 Господарського кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на положення частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства") положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За змістом статей 4, 5 цього Кодексу завданням земельного законодавства, яке включає цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку , земельна ділянка площею 3.1801, кадастровий номер :03:001:0130,та земельна ділянка площею 4.5153 кадастровий номер :03:001:0131 розташовані на території Михайлівської сільської ради Дніпропетровської області, є приватною власністю ОСОБА_1 , цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с. 10,13)

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені незгодою позивача з рішенням Апостолівської міської ради № 1827 від 12 березня 2019 року, яким погоджено отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «Хайдельберг Цемент Україна» за межами селища Жовтого, яке відповідно до проекту гірничого відводу поширюється на земельні ділянки сільськогосподарського призначення позивача.

Підставою звернення до суду є рішення Апостолівської міської ради, яке порушує права приватної власності на землю позивача - а саме земельний пай (земельні ділянки кадастрові номери :03:001:0130, :03:001:0131, оскільки вони знаходяться в межах гірничого відводу за цим рішенням, та не погодженням позивача передавати їх у промислове користування.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного права користування земельною ділянкою, що випливає із земельних відносин, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене не звернув належної уваги та зробив помилковий висновок, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства , у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369,п. 6 ч. 1 ст.374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021року скасувати справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: