ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 388/2459/13-ц

провадження № 22-ц/4809/426/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2014, суддя Степанов С.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до Долинської міської ради про продовження строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до Долинської міської ради про продовження строку на прийняття спадщини.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 .

Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем померлої за законом.

В грудні 2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу, Кубасова І.Ю. з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті матері, де дізнався, що ним пропущено 6-ти місячний строк на подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з цим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду.

Позивач зазначив, що причиною пропуску 6-ти місячного строку прийняття спадщини є те, що на час закінчення строку на прийняття спадщини позивач знаходився на лікуванні з 10.09.2009 по 29.09.2009, що підтверджується довідкою Долинської ЦРЛ № 1139 від 09.12.2013.

Просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 позов задоволено.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначено, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, зокрема не перевірив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 і відповідно він не був залучений до участі у справі.

Зазначено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті матері, ОСОБА_5 , оскільки прийняв спадщину відповідно до діючого законодавства, так як починаючи з серпня 2008 по день смерті матері здійснював за нею догляд та постійно проживав з нею, після її смерті здійснив поховання.

Зазначено, що позивачем не надані належні докази на підтвердження причин пропуску строку для прийняття спадщини. Перебування позивача на лікуванні на момент закінчення строку для прийняття спадщини не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки відсутні докази поважності пропуску такого строку у період з моменту відкриття спадщини, тобто з 17.03.2009.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.01.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01.02.2021 призначено справу до розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.03.2021 зупинено провадження у справі для вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалами Кропивницького апеляційного суду від 17.06.2021 поновлено апеляційне провадження та продовжено строк розгляду справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.06.2021 залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_4 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи є обґрунтованими і спростовують висновки суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що судом встановлено наявність відповідних родинних відносин, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про право власності на житло та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач хворів, що підтверджується довідкою Долинської ЦРЛ № 1139 від 09.12.2013.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 5).

За життя ОСОБА_5 належала квартира за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно постанови приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кубасова І.Ю. від 09.12.2013 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З довідки ЦРЛ № 1139 вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на лікуванні з 10.09.2009 - 29.09.2009 (а.с.10).

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що всупереч доводам позивача ОСОБА_4 , не був єдиними спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 ., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 був також ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року по справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд з позовом позивач зазначив відповідачем по справі Долинську міську раду, в той час як наявний спадкоємець відповідно до закону, який не був залучений до участі по справі.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст..ст. 213, 215 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи), що також є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК при ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2014, скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до Долинської міської ради про продовження строку на прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 286,75 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: