Справа № 161/6237/21 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1110/21 Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Юлія Борисівна, ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21 червня 2006 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк»), було укладено договір кредиту № 070-22-61/06, згідно умов якого їй як позичальнику надано споживчий кредит у розмірі 35 000 Євро зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості за кредитом до 20 квітня 2021 року. На забезпечення виконання зобов`язань між сторонами кредитного договору було укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банку вона передала належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що 25 березня 2019 року правонаступник АКБ «Укрсоцбанк» Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») протиправно зареєструвало право власності на вказане іпотечне майно за собою, у зв`язку з чим, за її заявою, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року було заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу квартири АДРЕСА_1 у заставу третім особам у будь-який спосіб, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо вищезазначеної квартири до набрання рішення суду законної сили.

Зазначала, що незважаючи на судову заборону, АТ «Укрсоцбанк» підписало з відповідачем передавальний акт 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, відповідно до якого, спірна квартира була передана Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») як правонаступнику внаслідок реорганізації шляхом приєднання.

Також позивач вказувала, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. від 25 березня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», з внесенням запису про скасування державної реєстрації цього права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно за нею, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Однак, коли вона звернулась на підставі вищезазначеного рішення суду до центру надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру, отримала відмову, яка мотивована тим, що право власності на зазначене майно зареєстроване за АТ «Альфа-Банк» на підставі вищезазначеного передавального акту.

Вважає, що передавальний акт між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» в частині передачі прав на спірну квартиру відповідачу, здійснення приватним нотаріусом реєстрації прав на дане нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк» є незаконними, оскільки вказані дії вчинялися в період дії заборони вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо квартири, накладених ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на квартиру АДРЕСА_1 АТ «Альфа-Банк»; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51537882 від 10 березня 2020 року на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк»; визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на квартиру АДРЕСА_1 АТ «Альфа-Банк».

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51537882 від 10 березня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Альфа-Банк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що передавальним актом 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», не було здійснено жодного відчуження спірного нерухомого майна, а було лише здійснено передбачені законом дії щодо припинення юридичної особи іпотекодержателя та заміна його належним правонаступником АТ «Альфа-Банк», що жодним чином не порушило права позивача. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача АТ «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник відповідача ОСОБА_4 просив слухати справу у його відсутності.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та причини неявки учасників справи суд апеляційної інстанції визнає неповажними.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 30 вересня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду відповідачем АТ «Альфа-Банк» фактично оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним передавального акту, тому в іншій частині це рішення апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 070-22-61/06, згідно умов якого позичальнику було надано споживчий кредит у розмірі 35 000 Євро зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості за кредитом до 20 квітня 2021 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір, згідно умов якого позивач ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань, банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки та перереєстровано право власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Судом також встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу квартири АДРЕСА_1 у заставу третім особам у будь-який спосіб, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо вищезазначеної квартири до набрання рішення суду законної сили (а.с.8-9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року у справі № 161/9741/19, яке набрало законної сили, рішення державного реєстратора від 25 березня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» визнано незаконним та скасовано. Ухвалено поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.11-14).

На підставі вказаного рішення суду позивач ОСОБА_1 звернулася до департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради з заявою про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Корнелюка А.В. виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 березня 2021 року №57159246 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту, серія на номер: 10221-10229, виданий 11 жовтня 2019 року, видавник: Розсоха С. С. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с.15, 19-21).

11 жовтня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» підписано та затверджено передавальний акт 10221-10229, на підставі рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року, в тому числі прав на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Наведене свідчить, що вказаний передавальний акт було вчинено під час дії ухвали суду від 30 травня 2019 року про забезпечення позову, якою АТ «Укрсоцбанк» було заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу спірної квартири у заставу третім особам у будь-який спосіб, а також заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про банки і банківську діяльність» реорганізація може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що угода про злиття або приєднання укладається банками, що реорганізуються шляхом злиття або приєднання, у письмовій формі.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, ними зокрема є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (статті 156, 158 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може бути підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що банк має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно банку достеменно відомо (правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №554/410/15ц від 18 січня 2017 року).

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірний передавальний акт вчинений без необхідного обсягу цивільної дієздатності у АТ «Укрсоцбанк», зокрема, в частині передачі прав АТ «Альфа-Банк» на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , а також рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказану квартиру від 10 березня 2020 року було прийняте на підставі згаданого передавального акта, який в частині передачі прав на спірне нерухоме майно АТ «Альфа-Банк», вчинений неправомірно, у зв`язку з чим дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позову в оскаржуваній частині, визнавши недійсним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на квартиру АДРЕСА_1 АТ «Альфа-Банк», а також визнавши незаконним та скасувавши рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51537882 від 10 березня 2020 року на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Альфа-Банк» про те, що рішення суду в оскаржувані частині є незаконним та підлягає скасуванню, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наведеними висновками суду першої інстанції та встановленими у справі обставинами.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішенняв означеній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в решті рішення суду відповідачем не оскаржується, тому апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості не переглядається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: