Справа № 361/1169/21
Провадження № 2/361/2171/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 серпня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Удовенко Д.С., Смірновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначала, що відповідач є її колишнім чоловіком, що підтверджується рішенням суду від 15.08.2019 р. справа №361/440/19, провадження №2/361/1624/19. Разом з нею він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №39 від 11.02.2021 р. Також, з нею проживає та зареєстрований її малодітний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №39 від 11.02.2021 р.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ОСОБА_2 вже понад два роки не проживає за даною адресою, що підтверджується актом про не проживання від 12.02.2021 р.

В липні 2018 року відповідач виїхав добровільно з квартири, в січні 2019 року нею була подана позовна заява про розлучення. Таким чином, відповідач більше двох років в квартирі не проживає. Його поточне місцезнаходження невідомо.

Відповідач не проживає в квартирі, де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у помешканні немає, покинув його добровільно. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає та ні на що не претендує.

Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить позивач, скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може тощо.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позову, просила про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що є сусідкою позивача, живе поверхом нижче, відповідача не бачили три роки, раніше він до неї заходив і казав, що поїде на заробітки, поїхав та не повернувся.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 26 жовтня 2018 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.6,7).

У вищезазначеній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_5 власник, відповідач ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_3 син, що підтверджується довідкою КП БМР Київської області «ЖЕК-2» №39 від 11 лютого 2021 року (а.с.8).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року шлюб між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано (а.с.10).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 12 лютого 2021 року, у квартирі АДРЕСА_2 фактично зареєстрована та проживає позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , 2014 року народження, а її колишній чоловік ОСОБА_2 не проживає в квартирі більше 2-х років (а.с.9).

У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 , так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський