ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/880/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Стецюк М.А.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Магдич О.О., представника відповідача КНП "ТОКПЛ" ТОР - адвоката Авдєєнка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/22928/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складений 14 червня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби"; зобов`язання генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради поновити його на посаді лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення (організаційно-методичного відділу); стягнення із Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради в його користь 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди, судовий збір, а також витрати, понесені ним на надання йому правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 01 червня 2001 року по 05 червня 2020 року він працював на посаді невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення амбулаторно - поліклінічного відділу ТОКПНЛ. Пунктом 2.2 посадової інструкції лікаря невропатолога кабінету обласного неврологічного прийому ОМКВ передбачено надання консультативної неврологічної допомоги хворим на захворювання нервової системи в поліклініці. 05 червня 2020 року позивача на підставі наказу відповідача №86, без його згоди було переведено на іншу посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення, із зміною істотних умов праці (режиму роботи праці, посадового окладу, умов праці (шкідливі умови). Відповідач вважає, що ним було здійснено переміщення позивача ОСОБА_1 , про що був виданий наказ від 05 червня 2020 року №86. ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про визнання його незаконним, під час розгляду якої 04 листопада 2020 року, а також із поданого відзиву відповідача, позивачу стало відомо про існування наказу генерального директора КНП "Тернопільська клінічна психоневрологічна лікарня" ТОР Шкробота В.В. №85 від 04 червня 2020 року "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби", яким було ліквідовано відділення, у якому працював позивач, відтак і його посаду. Як вбачається із п.1 копії вказаного наказу №85 від 04 червня 2020 року, відповідачем прийнято рішення про проведення реорганізації консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення і утворення організаційно-методичного консультативного відділення. У спірному наказі зазначено, що підставою для його видачі було запровадження урядом України реформування системи охорони здоров`я, втратою чинності наказу Міністерства охорони здоров`я України №20 від 22 січня 2007 року "Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги" на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 травня 2019 року №1063. Позивач вважає наказ від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби", яким проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації відділення, у якому він працював, як наслідок переведення позивача без його згоди на іншу роботу, призвів до порушує його трудових права та гарантії, передбачені трудовим законодавством України. Вважає, що у відповідача не було правових підстав здійснювати ліквідацію відділення, у якому він працював, оскільки втрата чинності Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року №20 "Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади при наданні амбулаторно-психіатричної допомоги" на підставі наказу в.о. Міністра охорони здоров`я України від 13 травня 2019 року №1063, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 червня 2019 року №584/33555, не передбачає ліквідацію організаційно-методичного консультативного відділення та його посади лікаря-невропатолога. Так, як вбачається із наказу від 13 травня 2019 року №1063, підставою його видачі було поліпшення стану забезпечення захисту прав і законних інтересів громадян на надання психіатричної допомоги, відповідно до статті 12 Закону України "Про психіатричну допомогу", яка регламентує порядок надання амбулаторної психіатричної допомоги лікарем-психіатром. Проте, зазначений наказ не містить положень про необхідність ліквідації організаційно-методичних консультативних відділень у психо-неврологічних лікарнях, у тому числі необхідність ліквідації посад лікарів-невропатологів зазначених відділень, де позивач працював. Він не стосується надання особам амбулаторної допомоги неврологічного спрямування, що входило у його функціональні обов`язки та передбачено його посадовою інструкцією лікаря-невропатолога обласного неврологічного прийому. При цьому, відповідачем наказ позивачу не доводився до відома заздалегідь, шляхом письмового ознайомлення із ним. Відтак, ОСОБА_1 як працівника, було позбавлено установлених Кодексом законом про працю України гарантій. Крім цього, при здійсненні ліквідації зазначеного відділення, позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, наявні у зазначеному комунальному закладі станом на момент ліквідації, які б зберігали його функціональні обов`язки та істотні умови праці, у яких він працював раніше. Роботодавцем не доведено відсутність вакантних посад лікарів-невропатологів, на які б відповідач повинен був перевести позивача, зберігши його істотні умови праці. Також, позивач вважає, що видача зазначеного наказу про ліквідацію відділення, у якому він працював мала бути обґрунтована та доведена виробничою необхідністю КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня", що зроблено відповідачем не було. ОСОБА_1 вважає, що незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50 000 грн. Моральна шкода полягає у моральних стражданнях та стресах, яких позивач ОСОБА_1 зазнав внаслідок грубого порушення відповідачем його прав та гарантій, передбачених законодавством України. Внаслідок незаконних дій відповідача через порушення його прав, він втратив сон, у нього погіршився стан здоров`я через постійні переживання, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Він змушений постійно думати про те, що втратив свою роботу, внаслідок незаконних дій відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року позов - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради на користь держави 840,80 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року у частині відмови йому у вимозі про стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та стягнути у його користь із Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що воно в частині відмови його позовних вимог суперечить нормам матеріального права, а також, судом не враховано висновки ВС в аналогічних справах, а тому, підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що діями відповідача, на його думку, а саме: видачу наказу №86 від 05 червня 2020 року про його переміщення на роботу в інсультне відділення зазначеного комунального закладу, а також прийняття пункту 1 наказу від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби", які визнано судами незаконними внаслідок порушення його трудових прав відповідачем було заподіяно йому значну моральну шкоду, яка полягає у його моральних стражданнях та стресах, яких він зазнав внаслідок порушення відповідачем його трудових прав та гарантій, передбачених законодавством України, а саме: не попередженням його заздалегідь про ліквідацію його посади, не запропонуванням йому відповідачем інших вакантних посад лікарів-невропатологів наявних у лікувальному закладі, переведенням без його згоди на іншу посаду в інше відділення при зміні істотних умов праці. Внаслідок зазначених дій, останній втратив сон, погіршився стан здоров`я через постійні переживання, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Він змушений постійно думати про те, що втратив свою посаду та роботу, яку тривалий час виконував внаслідок незаконного переведення без його згоди на іншу посаду. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватним і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Комунальне неприбуткове підприємство "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради своїм правом на відзив не скористалося.

В апеляційній скарзі Комунальне неприбуткове підприємство "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року по справі №607/22928/20 в частині задоволення позову та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати по справі покласти на позивача, посилаючись на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а також дана невірна оцінка зібраним у справі доказам, що зумовило прийняття неправомірного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги КНП "ТОКПЛ" ТОР зазначило, що оспорений наказ не передбачає переміщення позивача на іншу посаду чи зміну істотних умов праці позивача. Наказ про переміщення позивача на іншу посаду має індексний номер 86 від 05 червня 2020 року, він був предметом іншого судового спору (у справі №607/14453/20) і саме цей, а не спірний наказ, породив зміни у трудових стосунках сторін по справі. Таким чином, внаслідок прийняття відповідачем спірного наказу не відбулось будь-яких змін у трудових відносинах між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим, доводи суду про те, що в подальшому вказаний наказ мав наслідком порушення трудових прав ОСОБА_1 , не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Також вказують, що оскарження працівником рішення (наказу) про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, не є належним способом захисту прав працівника, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи, або уповноваженого ними органу, та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу КНП "ТОКПЛ" ТОР, в якому просить дану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення у цій частині залишити без змін, посилаючись на те, що вона є необґрунтованою, такою, що не підлягає до задоволення, а судом при вирішенні його спору у частині вимог про скасування спірного наказу було дотримано норм матеріального права, вірно їх застосовано, а висновки зроблені ними за результатами розгляду спору відповідають висновкам Верховного Суду щодо порядку застосування норм права у подібних правовідносинах. Вказує, що відповідачем під час розгляду справи не доведено, що видача спірного наказу про ліквідацію відділення, у якому він працював обґрунтована та доведена виробничою необхідністю КНП "ТОКПЛ". Відповідачем (роботодавцем) при прийнятті спірного наказу про ліквідацію організаційно-методичного консультативного відділення порушено його трудові права, а також нормативно-правові акти у сфері охорони здоров`я. Суд у повній мірі дотримався судову практику Верховного Суду та Верховного Суду України при вирішенні даного спору, а тому, твердження апелянта про те, що судове рішення не відповідає правовим позиціям у цьому спорі вважає хибними. В поданій апеляційній скарзі наведено практику ВС викладену у постанові від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16, однак, вважає, що у наведеній постанові встановлено обставини відмінні даній справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги КНП "ТОКПЛ" ТОР не визнали, вважаючи її безпідставною.

Представник КНП "ТОКПЛ" ТОР - адвокат Авдєєнко В.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КНП "ТОКПЛ" ТОР підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 20 березня 1989 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у Тернопільську обласну клінічну психоневрологічну лікарню на посаду лікаря-невропатолога 4 неврологічного відділення. Згідно з записом №15 від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 переведено лікарем-невропатологом інсультного відділення на підставі наказу №86 від 05 червня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

Згідно з наказом генерального директора КНП "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" ТОР №85 від 04 червня 2020 року "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби" проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення і утворення організаційно-методичного відділення. Консультативний прийом наказано забезпечити профільними спеціалістами за рахунок наявного кадрового потенціалу (а.с. 8).

Відповідно до наказу генерального директора КНП "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" ТОР №86 від 05 червня 2020 року у зв`язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1 - лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки переміщено з 23 червня 2020 року працювати на повну ставку лікарем-невропатологом інсультного відділення, з оплатою праці згідно штатного розпису в межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором, без зміни істотних умов праці та оплати праці (а.с. 9).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року у справі №607/14453/20, яке залишене без змін Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 липня 2021 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2021 року позов - задоволено. Скасовано наказ "Про переміщення ОСОБА_1 " №86 від 05 червня 2020 року та поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року у справі №607/4344/21 позов ОСОБА_1 до Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради про визнання недійсним наказу про переміщення, поновлення на попередньому місці роботи та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. №95 від 23 лютого 2021 року, яким переміщено ОСОБА_1 з 24 лютого 2021 року з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення на інше місце роботи на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення та поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" Тернопільської обласної ради в дохід держави 1 816 гривень судового збору.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи допущено до негайного виконання.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є правомірними з огляду на те, що дії відповідача в частині прийняття пункту 1 оспорюваного наказу в подальшому мали наслідком порушення трудових прав ОСОБА_1 , оскільки у штаті новоствореного організаційно-методичного відділення відсутня посада лікаря-невропатолога. При цьому, суд зазначив, що в жодному разі не втручається у внутрішню діяльність КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" ТОР, однак вважає, що при прийнятті будь-яких рішень відповідач має гарантувати працівнику дотримання його трудових прав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки як сам факт завдання особі моральних страждань, так і розмір відшкодування за них, підлягає доказуванню за допомогою відповідних доказів. ОСОБА_1 не довів суду, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто своє право на отримання грошового відшкодування моральної шкоди, що є достатнім для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів, з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову погодитися не може, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, а в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Крім цього, згідно з ч.1 ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торовельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності.

Частиною 2 статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Пунктом 7.9.2 Статуту Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради визначено, що питання організації господарської діяльності відповідача належить до виключної компетенції керівника відповідача, є його дискреційними повноваженнями, що підтверджується статутом відповідача.

Отже, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для цього нормативно-правовим актом. Про доцільність скорочення посад, реорганізація чи ліквідація структурних підрозділів судом не обговорюється, виходячи з положень зазначених норм цивільного та господарського кодексів. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що припинення дії вимог нормативно-правового акту, а саме наказу Міністерства охорони здоров`я №20 від 22.01.2007, що визначає необхідність диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, відповідачем було вирішено реорганізувати консультативно-методичну службу з метою ефективного використання бюджетних коштів.

Так, наказом генерального директора КНП "Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні" ТОР №85 від 04 червня 2020 року "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби" проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення і утворення організаційно-методичного відділення. Консультативний прийом наказано забезпечити профільними спеціалістами за рахунок наявного кадрового потенціалу.

Штатним розписом на вересень-грудень 2020 року підтверджено, що відбулася ліквідація організаційно-методичного консультативного відділення і утворено організаційно-методичне відділення, у якому відсутня посада лікаря-невропатолога.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу твердження позивача, що внаслідок ліквідації відділення порушені його трудові права, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2021 його поновлено на займаній посаді, проте відділення з посадою лікаря-невропатолога відсутнє, оскільки у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен відновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

Таким чином, оскарження працівником рішення (наказу) про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, не є належним способом захисту прав працівника, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи, або уповноваженого ними органу, та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Щодо відмови позивачу в позові про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, оскільки як сам факт завдання особі моральних страждань, так і розмір відшкодування за них, підлягає доказуванню за допомогою відповідних доказів. ОСОБА_1 не довів суду, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто своє право на отримання грошового відшкодування моральної шкоди.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради слід задовольнити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року в частині визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби" - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в цій частині позову.

В решті - рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального неприбуткового підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року в частині визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради від 04 червня 2020 року №85 "Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби" - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в цій частині позову.

В решті - рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді