КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 939/2466/20

провадження № 22-ц/824/15008/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»

відповідач - ОСОБА_1

треті особи - відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконуючого обов`язки відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Артема Перепелиці

на рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у складі судді Унятицького Д.Є.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , треті особи відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , в якому просив звільнити з під арешту житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0135 площею 0,1500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови від 06 лютого 2015 року у виконавчому провадженні №46606616 відділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Київській області управління державної виконавчої служби, правонаступником якого є управління забезпечення примусового виконання рішень в Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), шляхом внесення до запису про обтяження номер 9036434 від 13 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформацію в розділі «опис предмета обтяження» «все майно, окрім житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0135 площею 0,1500 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ».

Свої вимоги мотивував тим, що 19 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гефест», укладено договір про надання споживчого кредиту №014/2564/81/54644.

З метою забезпечення вказаного кредитного договору ОСОБА_2 уклала договір іпотеки за реєстровим номером 1-1060 від 19 квітня 2007 року, предметом іпотеки було майно, в тому числі, житловий будинок та земельна ділянка кадастровий номер :04:003:0135, площею 0,1500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі укладеного договору іпотеки 19 квітня 2007 року в реєстр внесено запис про іпотеку на користь іпотекодержателя ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який у зв`язку з укладенням договору відступлення прав вимоги в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно замінено на ТОВ «ФК «Гефест».

У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором, іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Гефест» звернуло стягнення на частину предмету іпотеки у позасудовому порядку, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий номер :04:003:0135 площею 0,1500 га та набув право власності на частину предмету іпотеки. Під час перебування предмета іпотеки у власності ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні №46606616, що здійснювалось відносно ОСОБА_1 , Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) винесена постанова від 06 лютого 2015 року про арешт всього майна боржника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі цієї постанови до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження №9036434 від 13 березня 2015 року.

Позивач вказує, що арешт на майно накладено безпідставно, оскільки на момент накладення арешту воно не належало боржнику.

У зв`язку з тим, що арешт не припинено і запис про обтяження №9036434 від 13 березня 2015 року наявний в реєстрі, просив позов задовольнити, оскільки арешт обмежує право власності позивача.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року позов задоволено.

Постановлено звільнити з-під арешту житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0135, площею 0,1501 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови від 06 лютого 2015 року у виконавчому провадженні №46606616 відділом примусового виконання рішень головного управління юстиції у Київській області управління Державної виконавчої служби, правонаступником якого є управління забезпечення примусового виконання рішень в Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шляхом внесення до запису про обтяження номер 9036434 від 13 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформацію в розділі «Опис предмета обтяження» «все майно окрім житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0135, площею 0,1501 га, що розташовані в АДРЕСА_1 ».

Не погоджуючись з рішенням суду 27 вересня 2021 року виконуючий обов`язки відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Артем Перепелиця звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належної оцінки доказів по справі, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Звертає увагу суду на те, що внесення змін до запису про обтяження номер 9036434 від 13 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації в розділі «Опис предмета обтяження» «все майно окрім житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0135, площею 0,1501 га, що розташовані в АДРЕСА_1 » суперечить загальним принципам права власності, оскільки зазначений предмет обтяження ніколи не належав боржнику, відповідачу по справі, а був власністю іпотекодавця ОСОБА_2

06 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли пояснення від представника ТОВ «ФК «Гефест» - Остащенко О.М., в яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник ТОВ «ФК «Гефест» у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач являється власником житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0135 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 , та не являється боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено , що 19 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , укладений договір іпотеки, для забезпечення виконання кредитного договору №014/2564/81/54644 від 19 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до умов договору передано в іпотеку житловий будинок та дві земельні ділянки кадастровий номер :04:003:0135 площею 0,1500 га, кадастровий номер :04:003:0136 площею 0,1253 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору іпотеки від 19 квітня 2007 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 5-8, 11-13).

У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором іпотекодержатель, ТОВ «ФК «Гефест» звернув стягнення на частину предмету іпотеки та 22 вересня 2020 року набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0135 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-10).

З копії листа відділу примусового виконання рішень від 19 листопада 2020 року вбачається, що позивачу відмовлено у знятті арешту з майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки немає підстав для зняття арешту, які передбачені Законом.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ТОВ «ФК «Гефест» обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, й на підставі вимог статті 391 ЦК України просив зняти арешт з належного йому майна.

Як встановлено судом, іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Гефест» звернув стягнення на частину предмету іпотеки а саме: житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0135 площею 0,1500 га у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та набув право власності на цю частину предмету іпотеки.

При цьому, позивач зазначав, що арешт накладено у виконавчому провадженні №46606616, що здійснювалось відносно ОСОБА_1 і з приводу якого винесена постанова від 06 лютого 2015 року про арешт всього майна боржника.

Наразі, колегія звертає увагу на те, що внесення змін до запису про обтяження від 13 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечить загальним принципам права власності, оскільки зазначений предмет обтяження ніколи не належав боржнику, відповідачу по справі, а був власністю іпотекодавця ОСОБА_2 .

При цьому посилання позивача в позовній заяві на положення статті 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Отже,суд першої інстанції провів однобічне дослідження обставин справи та не надав належної оцінки доказам, поданим представником відділу примусового виконання рішень, і у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку, що оскільки позивач являється власником майна та не являється боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт, позов є таким , що підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення постановлено з порушенням основних принципів цивільного процесуального законодавства в частині законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Артема Перепелиці - задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 серпня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , треті особи відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції (м. Київ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «07» грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна