ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5981/21 Справа № 932/845/20 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Пищида М.М.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), Відкритого акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекснавігатор», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), Відкритого акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекснавігатор», в якому, з урахуванням останніх уточнень, просив скасувати арешт, накладений постановою Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 жовтня 2014 року по виконавчому провадженню № 44923507 на суму 77 777,51 грн.; скасувати арешт, накладений постановою Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 квітня 2014 року по виконавчому провадженню № 41492748 на суму 77 826,55 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року позовну заяву передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року залишено без змін.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на виконанні Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебували виконавчі провадження № 41492748 та № 44923507 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська № 2-1197/11 від 06 грудня 2003 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованості у сумі 77 826,55 грн. за період з 16 квітня 2014 року по 19 червня 2014 року та за період з 03 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року. ВП № 41492748 було завершено 19 червня 2014 року, а ВП № 44923507 завершено 01 грудня 2014 року на підставах п. 2. ч. 1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач зазначає, що під час виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська № 2-1197/11 від 06 грудня 2003 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» боргу у сумі 77 826,55 грн., Новокодацьким ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було порушено п. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки була перевищена вдвічі сума арешту грошових коштів. Так, під час виконання ВП № 44923507 державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , однак не враховано той факт, що виконавчий документ подається вдруге, і при виконанні ВП № 41492748 державним виконавцем вже був накладений арешт на кошти боржника, який знятий не був. З 02 грудня 2014 року і по теперішній час ніяких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 не існує, однак на кошти у загальному розмірі 155 604,06 грн. накладено арешт.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебували виконавчі провадження № 41492748 та № 44923507 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська № 2-1197/11 від 06 грудня 2003 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» боргу у сумі 77 826,55 грн. за період з 16 квітня 2014 року по 19 червня 2014 року та за період з 03 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року /а.с. 111-118/.

Як вбачається з інформаційної довідки ВП спецпідрозділ від 01 квітня 2020 року, постановами старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Батрак Є.В. від:

- 16 січня 2014 року відкрито виконавче провадження № 41492748;

- 15 квітня 2014 року накладено арешт на кошти боржника у розмірі 77 826,55;

- 19 червня 2014 року виконавчий документ по ВП № 41492748 було повернено стягувачеві через відсутність майна у боржника /а.с 114/.

Відповідно до інформаційної довідки ВП спецпідрозділ від 01 квітня 2020 року, постановами старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Батрак Є.В. від:

- 03 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44923507;

- 03 жовтня 2014 року накладено арешт на кошти боржника у розмірі 77 777,51;

- 01 грудня 2014 року - виконавчий документ по ВП № 44923507 було повернено стягувачеві через відсутність майна у боржника /а.с. 118/.

На час розгляду справи виконавчі провадження № 41492748, 44923507 знищені, що підтверджується наданими поясненнями Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро).

Щодо зауважень, які містить апеляційна скарга стосовно того, що виконавче провадження закінчено та знищено, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Саме за цією підставою в даній справі 19 червня 2014 року та 01 грудня 2014 року було винесено постанови державного виконавця.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст.49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року №74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст.50 Закону України Про виконавче провадження (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Щодо обрання позивачем способу захисту свого порушеного права колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягаюсть примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, колегія суддів приходить до висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24 травня 2021 року № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що питання про зняття арешту з майна боржника не може бути вирішено в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 380-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекснавігатор», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.М. Пищида