Ухвала

07 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 758/463/15-ц

провадження № 61-12817ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , нарішення Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Афіндуліді Вікторія Іванівна, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати недійсним договір дарування від 24 жовтня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_5 , діючи від її імені на підставі довіреності від 14 червня 2011 року, подарувала ОСОБА_1 42/100 частин квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні указаноюквартирою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року до участі у справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 травня 2016 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О. І., залучено правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , яка підтримала позов.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування частини квартири, укладений ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , 24 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Афіндуліді В. І., зареєстрований в реєстрі за № 3365, за яким право власності на 42/100 частин квартири АДРЕСА_1 перейшло у власність ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243, 60 грн судового збору.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, до якої приєдналася ОСОБА_5 .

Постановою Київського апеляційного суду від 22листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасовано, заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року залишено в силі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

06 грудня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шестакова Ю. В. подала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакова Ю. В. про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шестакова Ю. В. подала апеляційну скаргу на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакової Ю. В. залишено без задоволення. Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року залишено без змін.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року заявником надіслано до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявникзазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 758/6863/14-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 1309/8068/12, від 16 жовтня 2019 року у справі № 185/7043/16-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 721/1253/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 289/2207/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц, від 28 вересня 2020 року у справі № 734/329/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 127/23711/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 465/1520/16-ц, від 24 червня 2021 року у справі № 496/1384/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою та третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 жовтня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков