Провадження №2/748/372/21
Єдиний унікальний № 748/616/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2021 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

при секретарі Вадюхіній О.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Чернігівського району та області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2021 року Начальник служби у справах дітей Гончарівської селищної ради Чернігівського району та області Качаненко Ю. звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову зазначено, що діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були відібрані від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.01.2021 року. Згідно розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 10.09.2020 року № 199 «Про встановлення опіки» дітям була встановлена опіка і призначено опікуном бабусю - ОСОБА_4 . З 17 січня 2020 року по 23 лютого 2021 року мати ОСОБА_2 не зверталася до служби у справах дітей Гончарівської селищної ради щодо повернення їй дітей.

7 квітня 2021 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.04.2021 року залучено до участі у справі в якость третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 .

Від представника відповідачки надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи позивача є необгрунтованими, містять лише загальні фрази, не розкриваючи змісту, в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які також не були надані Суду. З позову неможливо встановити, що була врахована думка відповідача, досліджені умови її проживання, не відображена думка дітей тощо. Доводи позивача та надані ним документи не можуть бути покладено в основу рішення для позбавлення батьківських прав відповідача. Позов не обґрунтований та суперечить чинному законодавству України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала.

Відповідачка та її представник позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Відповідачка зазначила, що вона любить своїх дітей та бажає про них піклуватися, однак за станом здоров"я на даний час вона не може цього робити. Поки вона хворіє, дітьми опікується бабуся дітей ОСОБА_4 . Як тільки вона одужає, вона буде займатися дітьми у повній мірі.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що її дочка ОСОБА_2 дуже любить своїх дітей і діти її люблять. Лише через хворобу дочка на даний час не має можливості надати належну увагу дітям, але на цей час дітьми опікується вона.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . (а.с.9)

Відомості щодо батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . (а.с.10)

Відомості щодо батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Рішенням Чернігівського районного суду від 17.01.2020 року по цивільній справі № 2/748/984/19 діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були відібрані від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , без позбавлення її батьківських прав.

Згідно розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 10.09.2020 року № 199 «Про встановлення опіки» над ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була встановлена опіка і призначено опікуном бабусю - ОСОБА_4 .

У АДРЕСА_1 , зареєстровані і проживають: неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із бабусею опікуном ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст.170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

З позовоної заяви та наявних матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2020 року по 23 лютого 2021 року мати ОСОБА_2 не зверталася до служби у справах дітей Гончарівської селищної ради за допомогою щодо повернення їй дітей, відібраних за рішенням суду.

Згідно довідки № 01 від 20.01.2021 року КНЗ «Гончарівська гімназія» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у 7-му класі КНЗ «Гончарівська гімназія» Гончарівської селищної ради.

Згідно характеристики на учня 7-А класу Гончарівської гімназії ОСОБА_6 , 2008 р.н., хлопчик навчається у гімназії з 14.09.2020 року, фізично розвинутий згідно віку, має задовільний стан здоров`я, завжди охайний, привітний. За характером добрий, спокійний, урівноважений, сором`язливий. З однолітками чесний, доброзичливий. До доручень ставиться сумлінно і відповідально. ОСОБА_12 знаходиться під опікою бабусі ОСОБА_4 , яка цікавиться навчанням онука, спілкується з адміністрацією гімназії та класним керівником. За час навчання в гімназії, мати ОСОБА_2 жодного разу не цікавилася навчанням сина, до навчального закладу не приходила, ні з адміністрацією, ні з класним керівником не спілкувалася.

Згідно довідки № 02 від 20.01.2021 року КНЗ «Гончарівська гімназія» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у 9-му класі КНЗ «Гончарівська гімназія» Гончарівської селищної ради.

Згідно характеристики на учня 9 класу Гончарівської гімназії ОСОБА_5 , 2005 р. н., хлопчик навчався у Гончарівській гімназії у 1 класі, постійно навчається з 9 класу, фізично розвинутий згідно віку, має середній рівень знань, умінь і навичок. За характером добрий, спокійний, урівноважений, сором`язливий. ОСОБА_13 виховується під опікою бабусі ОСОБА_4 , яка підтримує зв`язок з класним керівником, але не завжди відповідає на телефонні дзвінки вчителя. За час навчання ОСОБА_13 в гімназії, мати ОСОБА_2 жодного разу не цікавилася навчанням сина, до навчального закладу не приходила, ні з адміністрацією, ні з класним керівником не спілкувалася. Ці обов`язки виконує бабуся. У хлопця немає паспорту, зі слів бабусі, це питання вирішується.

Згідно інформації Гончарівської лікарської амбулаторії ЗПСМ від 19.01.2021 року декларації на дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в Гончарівській амбулаторії відсутні, на прийом до лікаря з ОСОБА_14 приходила бабуся ОСОБА_4 , яка і піклувалась про стан здоров`я дитини.

21.01.2021 року на комісії з питань захисту прав дитини Гончарівської селищної ради піднімалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , 1986 р. н. щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в зв`язку із виявленими новими обставинами щодо стану здоров`я матері, зі слів ОСОБА_4 , було визначено рішення - недоцільним. Бабусі-опікуну ( матері ОСОБА_2) була надана рекомендація, яку вона не виконала і не надала органу опіки і піклування Гончарівської селищної ради рішення медико-соціальної експертної комісії щодо стану здоров`я доньки ОСОБА_2 , 1986 р.н., для організації роботи в подальшому.

Служба у справах дітей Гончарівської селищної ради написала лист 25.01.2021 року на Чернігівську обласну психоневрологічну лікарню щодо надання висновку лікарсько-консультативної комісії Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні про наявність у матері ОСОБА_2 , 1986 р.н., тривалої хвороби, яка перешкоджає їй виконанню батьківських обов`язків щодо своїх дітей та отримала 02.02.2020 року відповідь, що ОСОБА_2 на даний час не перебуває на лікуванні в їхньому закладі і відповідно до наказу МОЗ України від 18.11.2013 № 981 «Про затвердження Порядку видачі висновку ЛКК закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків» комісійний огляд здійснюється лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання (перебування) матері дитини.

23.02.2021 року на комісії з питань захисту прав дитини Гончарівської селищної ради повторно піднімалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , 1986 р.н., щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матір дітей на комісію не прийшла. Прийшла її мати - ОСОБА_4 , яка повідомила, що її донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 отримала інвалідність 2 групи за результатами МСЕК.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини Гончарівської селищної ради, затвердженим рішенням Гончарівської селищної ради № 39 від 23.03.2021 року визнано за доцільне позбавити позивачку батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка має захворювання психіки та у лютому 2021 року їй було встановлено другу групу інвалідності з датою чегового переогляду 18 лютого 2022 року.

Свої батьківськи обов"язки по піклуванню та утриманню дітей відповідач не може повноцінно здійснювати саме у зв"язку із захворюванням. Разом з тим, відповідачка цікавиться своїми дітьми, в той час як вони знаходяться під опікою бабусі, та бажає ними опікуватися після видужання.

За таких обставин, судом не встановлено передбачених ст.164 СК України підстав позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її дітей.

Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїми обов`язками відносно своїх дітей, а також врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 2 листопада 2021 року.

Суддя В.І. Олещенко