Справа № 234/9001/21
Провадження № 2/234/3386/21
31 серпня 2021 року місто Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Бакуменко А.В. , розглянувши у порядку спрощеного провадження у залі суду міста Краматорська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

Обставини справи:
Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 звернулась до Краматорського міського суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку від 09.08.2018 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_3 її колишній чоловік, який з 04.09.2014 року без поважних причин, не проживає в будинку, однак зареєстрований в ньому до теперішнього часу. Яких-небудь речей, що належать відповідачу й зберігаються в будинку немає. Відповідач не сплачує свою частку комунальних платежів, добровільно зняти себе з реєстрації у будинку відмовляється. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутності і відсутності позивачки. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, повісткою. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило. У зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно до ч.2ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності додоговору дарування житлового будинку від 09.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу, реєстр № 3282, позивачці ОСОБА_1 на праві особистої власності належить будинок АДРЕСА_1 .
Згідно до довідки про склад сім`ї в вищевказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У відповідності до довідки про не проживання № 01-14/1300 від 08.07.2021 року відповідача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 04.09.2014 року по теперішній час.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Позбавлення права користування житлом у цьому спорі є рівноцінним виселенню без надання іншого житла чи іншим способом припинення фактичного володіння і користування житлом - у випадку задоволення позову відповідач не буде мати можливості продовжити користування. Тому це є втручанням у житлові та приватні права відповідача. Водночас, користування відповідачем спірним майном є порушенням прав власника, яке є продовжуваним, і тому не правовим.
Положення ст. 391 ЦК України, на норми якої посилається позивач, не визначають конкретних правових засобів захисту права власника, а лише вказують на таку можливість у межах способів захисту цивільного права відповідно до положень ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України.
Суд констатує, що норми цивільного та житлового права не передбачають можливості конкретного способу захисту права власника житла у даній ситуації - законом не описано випадок, коли колишній член сім`ї власника всупереч волі власника продовжує там проживати без будь-яких договірних підстав. Відповідач вселився як член сім`ї власника відповідно до ст. 156 ЖК України і відноситься до цього житла як до свого. Разом із тим, він статусу члена сім`ї (який надає право користування у таких випадках) втратив, а нового статуса наймача не набув - автоматичного отримання такого статусу закон не передбачає; і було б невірним не брати до уваги зміну статусу відповідача щодо власника і щодо житла. Ця зміна в статусі визначає, чи у правовий спосіб фактичний користувач використовує житло, і саме випадок такої зміни, переходу з одного правового стану в інший, закон не обумовлює. Відповідач не є ні тимчасовим жильцем, ні наймачем, ні піднаймачем, ні особою, яка самоуправно зайняла приміщення тощо. Його статус законом не визначений. Визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, чи виселити (аналогічний до даної ситуації спосіб захисту) на підставі приписів цивільного та житлового законодавства неможливо - немає такої нормативної підстави, оскільки немає визначення такого статусу в законі. Власник заперечує можливість будь-яких стосунків із відповідачем з приводу житла, оскільки це стороння для неї особа. Норми житлового законодавства, як підстава для задоволення чи відмови у позові, застосовані бути не можуть. Водночас, не можна й відмовляти у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ч. 10 ст. 10 ЦПК України).
Отже, слід констатувати, що наявні правові засоби не дозволяють забезпечити ефективний захист безумовного права позивача у даній справі: спеціальні норми містять спосіб захисту (втрата права користування), але не містять підстав, указаних позивачем. А цивільне законодавство передбачає як можливість (підставу) для звернення власником за захистом своїх прав у випадку перешкод (ст. 391 ЦК), так і вказує на один із способів реалізації власником своїх прав - втрата права на користування житлом (ст. 405 ЦК). Тому у цій ситуації, на думку суду, є всі підстави для застосування загальних засад цивільного судочинства, відповідно до ст. 1, 3, 4 ЦК України.
Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п.3. ч.2 ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Позбавлення права користування припинить це порушення. Тому суд вважає, що в цій справі позивач обрав в захист свого права відповідно до закону.
Суд приходить до висновку, що інших альтернативних способів забезпечення реалізації прав власника, ніж як визнання особи такою, що втратила право користування спірним житлом, у даній ситуації немає, позивач саме так бажає захистити свої права і має на це право. Суспільна потреба у захисті власності в цьому випадку є - захист правових цінностей і прав конкретних осіб. Тому основне питання стосується визначення того, чи не буде виселення надмірним матеріальним, побутовим та іншим тягарем для відповідача у зіставленні з потребами захисту права власності.
Нагальність, невідкладність визнання відповідача таким, що втратив право користуватись спірним житлом як крайнього засобу втручання у житлові права відповідача, полягає у тому, що порушено права власника. Це порушення має триваючий характер, і така ситуація потребує негайного відновлення прав за наявності такої можливості.
Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням, як доречний інструмент захисту права власника у цій справі.
Компенсації судового збору позивач не вимагає.
Керуючись ст. ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268,280 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд, - , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

Суддя Краматорського міського суду А. В. Бакуменко