РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/1775/20

Провадження № 22-ц/4815/583/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Вважаючи своє право порушеним, в липні 2020 року ОСОБА_5 посилаючись на розписки від 27.12.2014, 10.05.2015, 10.02.2016, 18.07.2016 наданих їй сином ОСОБА_4 про отримання 40000 доларів США, який цих коштів не повернув, вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та його бувшої дружини ОСОБА_6 про солідарне стягнення позичених грошових коштівв еквівалентному розмірі 1 104 044 грн. та трьох відсотків річних в сумі 43 172 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договорами позики від 27.12.2014, від 10.05.2015, від 18.07.2016, від 10.02.2016 в розмірі 1 104 044 (один мільйон сто чотири тисячі сорок чотири) грн. 00 коп., три відсотки річних в розмірі 43 172 (сорок три тисячі сто сімдесят два) грн. 00 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп., а всього на загальну суму 1 157 726 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот двадцять шість) гривень 00 коп. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, гроші були позичені в інтересах сім`ї, за рахунок яких був побудований спільний будинок, а тому і повертати необхідно солідарно позичену суму.

Просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року змінити стягнувши суму позики солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначає, що про договори позики їй стало відомо в іншій справі, а саме про визнання будинку спільним майном подружжя. Відповідно договори позики в інтересах сім`ї не укладались і юридичні наслідки між сторонами не настали. Посилаючись на ст.82 ЦПК України, вказує, що Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.06.2020 № 562/3766/19 було надано оцінку розпискам на 50 000 доларів США наданим ОСОБА_4 своїй матері ОСОБА_5 та зазначено, що вони не можуть бути беззаперечним підтвердженням того, що спірний житловий будинок був побудований саме за ці кошти без надання інших доказів.

Просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо ОСОБА_4 та відмовляючи в їх задоволенні щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з визнання представником ОСОБА_4 пред`явлених вимог, а також з недоведеності цих вимог щодо ОСОБА_6 ..

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що з 20.05.2005 по 27.11.2012 та з 12.04.2014 по 21.08.2019 відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу відповідачами було збудовано, а 10.04.2017 за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.06.2020 визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 . Також зазначено, що ОСОБА_4 не надав належних і допустимих доказів, які безспірно свідчили б про будівництво спірного будинку за його особисті кошти та не спростовував презумпцію спільного майна подружжя, а розписки на 50 000 доларів США надані ОСОБА_4 своїй матері ОСОБА_5 не можуть бути беззаперечним підтвердженням того, що спірний житловий будинок був побудований саме за ці кошти без надання інших доказів.

Такі обставини, а саме отримання і використання ОСОБА_4 позики від своєї матері на будівництво будинку, в інтересах сім`ї, і як наслідок виникнення зобов`язань у ОСОБА_6 не доведені і в межах даного провадження.

ОСОБА_6 не погоджувалась на отримання позик ОСОБА_4 від ОСОБА_5 та й стверджує, що про них не знала, а зворотного не доведено. Подані до суду розписки не містять погоджень ОСОБА_6 про їх отримання.

З огляду на вимоги ст.65 СК України та ст.369 ЦК України, якщо такі позикові кошти отримувались в інтересах сім`ї, то вони набували статусу спільного (цінного !) майна подружжя і ОСОБА_4 мав ними розпоряджатись за взаємною згодою з ОСОБА_6 , що вона заперечує.

Згідно ч.4 ст. 65 СК України, той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Визнання ОСОБА_4 , як зацікавленою особою, позову своєї матері ОСОБА_5 , не є достатнім доказом і автоматично не покладає на ОСОБА_6 обов`язок по солідарному відшкодуванню такої позики.

Оскільки ОСОБА_4 визнав позов ОСОБА_5 та підтвердив отримання позики, а в межах провадження про поділ спільного майна подружжя не довів використання їх в інтересах сім`ї, то місцевий суд відповідно до ст.82 ЦПК України та ст. 1046, 1047, 1049, 625 ЦК України,обґрунтовано стягнув суму позики, 3% річних та судові витрати саме з нього, відмовивши в частині вимог щодо ОСОБА_6 ..

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені апелянтом покладаються на неї.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді:

Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків