Справа №443/433/21
Провадження №2/443/990/21
РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом в якому, просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину земельних ділянок на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3923 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЛВ №015303 від 26.02.2001 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації №194 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів по Соколівській сільській раді за №108.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся по материній лінії - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради, загальною площею 2,3923 га. На випадок смерті, ОСОБА_3 залишила заповіт від 27.07.2007 року, посвідчений в Соколівській сільській раді в користь своїх онуків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, немає. Оскільки позивач постійно проживав із бабусею на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

26.02.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач стверджує, що у нього відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, а наявна лише ксерокопія та довідка видана відділом у Жидачівському району ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

26.03.2021 року відповідачем подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину земельних ділянок на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3923 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЛВ №015303 від 26.02.2001 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації №194 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів по Соколівській сільській раді за №108.

Зустрічний позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по материній лінії - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради, загальною площе. 2,3923 га. На випадок смерті, ОСОБА_3 залишила заповіт від 27.07.2007 року, посвідчений в Соколівській сільській раді в користь своїх онуків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, немає. Оскільки вона постійно проживала із бабусею на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформив.

26.02.2021 року вона звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 20.04.2021 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним.

Ухвалою від 01.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з мотивів наведених у позовній заяві. Зустрічний позов визнав.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якої зустрічний позов підтримує, первісний позов визнає.

Заслухавши вступне представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що первісний та зустрічний позови є підставними та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ходорківці померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.07.2016р. (а.с.11).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 27.07.2007р., посвідчений секретарем Соколівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №42, згідно якого усе своє майно заповіла в рівних частинах своїм онукам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).

Як видно з копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ ЛВ №015303 від 26.02.2001 року та підтверджується довідкою від 21.12.2020, виданою начальником Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (а.с.15, 16), ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3923 га.

Відтак, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшла вищевказана земельна ділянка.

Відповідно до довідки №278, виданої виконкомом Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею до дня смерті і на день її смерті проживав її зять ОСОБА_5 , внук ОСОБА_1 та внучка ОСОБА_2 . Заповіт від ОСОБА_4 посвідчено за реєстровим №42 від 27.07.2007р. в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29.01.2021р. (а.с.14), за параметрами пошуку ОСОБА_3 інформація відсутня.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відповідно дочка померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Ходорківці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.11.2005р. (а.с.48).

Звернувшись до приватного нотаріуса Посацької А.О. щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листом-відповіддю №60/02-31 від 26.02.2021 повідомлено, що у них відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, та роз`яснено необхідність подання оригіналу правовстановлюючого документу або право звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно (а.с.18).

Як встановлено судом у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні оригінали правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку із чим ними отримано архівну копію вищезгаданого Державного акту на право приватної власності на землю та відповідну отримано довідку з Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для підтвердження належності померлій ОСОБА_4 на праві власності земельної ділянки.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача та відповідача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у них правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Відсутність правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, а також відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в реалізації спадкових прав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що як первісний так і зустрічний позови визнаються сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину земельних ділянок на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3923 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЛВ №015303 від 26.02.2001 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації №194 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів по Соколівській сільській раді за №108.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину земельних ділянок на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3923 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЛВ №015303 від 26.02.2001 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації №194 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів по Соколівській сільській раді за №108.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка