Номер провадження 2/225/507/2021
Єдиний унікальний номер судової справи225/1822/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної Академії Медичних Наук України" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (далі - Інститут) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 16.02.1999 р. по 11.02.2015 р., на посадах лікаря-анестезіолога дитячого анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення.

Відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014р. № 595, постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014р. № 11/4, постанови Президії від 17.11.2014р. № 18 державна Інститут був переміщений з території проведення АТО м. Донецька до м. Києва.

На підставі наказу від 18.06.2018р. № 16-к «Про звільнення працівників» її було звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, з 11.02.2015р. у зв`язку з її відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою.

Після звільнення та до сьогоднішнього дня відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, не виплативши їй заробітну плату з грудня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 20708,04 грн.

Крім того, оскільки її звільнено на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015 р., відповідач зобов`язаний виплатити їй вихідну допомогу, розмір якої позивач визначає в сумі 8526,84 грн.

У зв`язку з не проведенням остаточного розрахунку з нею, позивачем ставиться вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.12.2018 р. по 31.01.2021 р., в сумі 213171,00 грн.

У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 31493,95 грн.

На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період: листопад 2014 року в сумі 6221,88 грн., грудень 2014 р., січень - лютий 2015 року в сумі 20708,04 грн, вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в сумі 8526,84 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 31493,95 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 213171,00 грн.

Провадження у справі відкрито 23.06.2021 р.

Відповідач надав відзив, в якому послався на те, що заявлені позовні вимоги вважає частково необґрунтованими з наступних підстав. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», постанови Президії Національної академії медичних наук України від 17.11.2014 р. № 18 Державна установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк до м. Києва, у зв`язку з бойовими діями та окупацією м. Донецька невизнаною терористичною республікою «ДНР». В період часу з 17 листопада 2014р. по 11 лютого 2015р. керівництвом здійснено переміщення Інституту до м. Києва. З урахуванням відсутності в м. Києві матеріальної бази (приміщень для клінічних відділень, лікувально-діагностичного обладнання та ін.) з 01.01.2015 року по даний час Інститут працює виключно за КВПКВ 6561040 «Фундаментальні дослідження, прикладні наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням у сфері профілактики і лікування хвороб людини, підготовка наукових кадрів, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання», штатний розпис за даною програмою передбачає 85 штатних одиниць.

З 17.11.2014р. ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірург ім. В.К. Гусака НАМН України» здійснює свою діяльність ні території м. Києва. Позивач до м. Києва не виїжджала та не відпрацьовувала робочий час в м. Києві.

Враховуючи те, що Інституту фактично з листопада 2014 проводив свою діяльність в м. Києві, на території м. Донецька здійснювались дії АТО та м. Донецьк фактично вже було не підконтрольне державі Україні - відпрацювання робочого часу позивачем, передбачене КЗпП України, з 17 листопада 2014 р. вважаються таким, що не здійснювалось. Будь-які виходи за минулим місцем роботи (за територіальністю) не рахуються як відпрацювання робочого часу. З моменту переміщення інституту позивач жодного разу не виходила за місцем роботи (м. Київ, вулиця Героїв Севастополя, 30).

Враховуючи викладене, розрахунок заборгованості за заробітною платою, поданий позивачем, відповідач вважав необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Відповідно довідки форми ОК-5 (дата формування виписки 02.10.2019) ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, з якої проведено відрахування до бюджету за 2014 рік по листопад включно.

З відзиву, поданого відповідачем окрім зазначеного вбачається, що відповідно до тарифікаційного списку Інституту на 2014 рік позивач займала на час звільнення посаду лікаря анестезіолога відділення анестезіології (за основним місцем роботи та сумісництвом 0,25 ставки), ставка 2062 грн., надбавка за вислугу років 30%, що становить 1156,01 грн., надбавка за шкідливі умови праці 402,09 грн., за оперативні втручання 618,60 грн., місячний фонд заробітної плати становив 5009,37 грн.

Так, сума заборгованості позивачу може становити: 01.12.2014 - 31.12.2014 (23 р.д.) 5009,37 грн.

В частині заборгованості за період січень - лютий 2015р. розрахунок відповідач вважав за можливим провести у відношенні до розміру мінімальної заробітної плати на 2015р. (1218,00 грн), визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а також тарифікаційного списку.

У зв`язку з відсутністю затверджених тарифікаційних списків працівників, які не виявили бажання переміститись з Установою до м. Києва, враховував діючий на 2014р. тарифікаційний список, до якого позивачу було присвоєно 10 тарифний розряд. Відповідно до єдиної тарифної сітки на 2015 рік, діючої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 p. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплат праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» тарифна ставка за тарифним розрядом 14 на період з 01.01.2015 по 31.08.2015 становила 2062,00 грн.

На підставі наведеного представник відповідача вважає, що сума заборгованості позивачу за основним місцем роботи з урахуванням надбавок та враховуючи, що сума мінімально заробітної плати на 2015 рік (1218,00 грн), визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» може становити: 01.01.2015р. - 31.01.2015р. (19р.д.) 5009,37 грн, 01.02.2015р. - 11.02.2015р. (8 р.д.) 1967,97 грн.

А тому відповідач вважає, що сума заборгованості перед позивачем за період з 01.12.2014р. по 11.02.2015р. може становити 11986,71 грн.

Також відповідач зазначає, що розрахунок компенсації втрати частини основної заробітної плати має бути проведений виключно з 01.01.2014р. по 11.02.2015р., у зв`язку оплатою заробітної плати відповідачем позивачу за період жовтень - листопад 2014р.

Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини основної заробітної плати за період з 01.12.2014р. по 11.02.2015р. може становити 12461,17 грн.

У зв`язку з чим відповідач просив при розгляді справи врахувати зазначені заперечення та відмовити в задоволенні позову.

06.09.2021 р. представник позивача уточнила позовні вимоги з урахуванням відзиву відповідача, у зв`язку з чим просила стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 р. та січень-лютий 2015 року в сумі 11986,71 грн., вихідну допомогу в сумі 1967,97 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 154708,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 15313,47 грн.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі із врахуванням позиції викладеній у відзові на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Державною установою «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» з 16.02.1999 р. по 11.02.2015 р. (наказ № 16-к від 18.06.2018р.), на посадах лікаря-анестезіолога дитячого анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення (а.с.10-11).

Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом.

Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до тарифікаційного списку Інституту на 2014 рік (а.с. 37-39) ОСОБА_1 займала на час звільнення посаду лікаря анестезіолога відділення анестезіології (за основним місцем роботи та сумісництвом 0,25 ставки), ставка 2062 грн., надбавка за вислугу років 30%, що становить 1156,01 грн., надбавка за шкідливі умови праці 402,09 грн., за оперативні втручання 618,60 грн., місячний фонд заробітної плати - 5009,37 грн.

З огляду на вказане, сума заборгованості позивачу за період 01.12.2014 - 31.12.2014 становить 5009,37 грн. з розрахунку 23 робочих днів.

У зв`язку з відсутністю затверджених тарифікаційних списків працівників, які не виявили бажання переміститись з Установою до м. Києва, враховував діючий на 2014р. тарифікаційний список, до якого позивачу було присвоєно 10 тарифний розряд. Відповідно до єдиної тарифної сітки на 2015 рік, діючої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 p. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплат праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» тарифна ставка за тарифним розрядом 14 на період з 01.01.2015 по 31.08.2015 становила 2062,00 грн.

На підставі наведеного суд вважає, що сума заборгованості позивачу за основним місцем роботи з урахуванням надбавок та враховуючи, що сума мінімально заробітної плати на 2015 рік (1218,00 грн), визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» становить: 01.01.2015р. - 31.01.2015р. (19р.д.) 5009,37 грн, 01.02.2015р. - 11.02.2015р. (8 р.д.) 1967,97 грн.

Тобто, сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період з 01.12.2014р. по 11.02.2015р. становить 11986,97 грн.

Разом з тим, представник позивача уточнила позовні вимоги, погодившись із розрахунком заборгованості наведеної представником відповідача у відзові, яка складає 11986,71 грн., в тому числі за грудень 2014 р. 5009,37 грн., січень 2015 р. 5009,37 грн., лютий 2015 р. 1967,97 грн.

З огляду на вказане, суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, яка складає 11986,71 грн., в тому числі за грудень 2014 р. 5009,37 грн., січень 2015 р. 5009,37 грн., лютий 2015 р. 1967,97 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 6 статті 36, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як встановлено судом, та не заперечується стронами, позивач звільнена з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою.

У зв`язку з чим позивач має право на виплату їй вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, що у відповідності до тарифікаційного списку Інституту на 2014 рік, з урахуванням тарифного розряду посади, яку займала позивач до звільнення, складає 1967,97 грн..

Тому суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги в сумі 1967,97 грн.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Наказом № 16-к від 18.06.2018 року ОСОБА_1 звільнено на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України.

21.12.2018 року позивачкою на адресу відповідача направлено вимогу про розрахунок заробітної плати відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України,ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку .

Підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Оскільки відповідач не виплатив позивачу вчасно суми, що належать йому у зв`язку із звільненням, на момент свого звільнення не працював, а вимога була направлена 21.12.2018 року, то заборгованість по заробітній платі повинна була виплачена з 22.12.2018 року.

У зв`язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, затримка заборгованості рахується з 22.12.2018 р., з дня звернення з вимогою про розрахунок (21.12.2018), відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України по 31.08.2021 (дата зазначена в позовних вимогах позивача) становить 664 робочих днів.

При цьому середньоденний заробіток позивача, визначений судом становить 232,99 грн.

Сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичною розрахунку з 22.12.2018 р. по 31.08.2021 року (період визначений позивачем) складає: 664 (кількість днів) х 232,99 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) = 154708,00 грн.

Таким чином, суд доходить висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні є порушенням статей 47 та 116 КЗпП України, у зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 22.12.2018 р. по 31.08.2021 р. у сумі 154708,00 грн.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до даного Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

За п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Згідно п.п.4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, ст.34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

За даними нормативними актами, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4)зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст.3 Закону та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16).

Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Наведемо розрахунок суми компенсації у вигляді формули: Ск = (Д н/в х Приріст Іі) : 100 , де: Ск - сума компенсації; Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів; Приріст Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати. Його визначають множенням місячних індексів інфляції за період невиплати доходу.

Таким чином, розмір компенсації позивачеві втрати частини основної заробітної плати за грудень 2014 р. становить 6697,53 грн. (5009,37 грн. х 133,7%); січень 2015 року 6346,87 грн. (5009,37 грн. х 126,7%); лютий 2015 року 2269,07 грн. (1967,97 грн. х 115,3%), а всього 15313,47 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.44, 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної Академії Медичних Наук України" (м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 30, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року в сумі 11986,71 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн.. 71коп.) з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; вихідну допомогу в сумі 1967,97 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім грн.. 97 коп.) з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 15313,47 грн. (п`ятнадцять тисяч триста тринадцять грн.. 47 коп.), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2018 року по 31.08.2021 р. у розмірі 154708,00 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот вісім грн.. 00 коп.) з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.М. Скиба