Справа 556/1404/19
Номер провадження 2-др/556/1/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2021 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді - Котик Л.О.
при секретарі - Соловей Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володимирець заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №566/1404/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном,-
В провадженні Володимирецького районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 серпня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 324383 гривні 70 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

06 серпня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява в якій просить ухвалити додаткове рішення про стягнення судових витрат, а саме: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» на його користь витрати на професійну правничу допомогу та витрати на здійснення перекладу документів з іноземної мови, поскільки дане питання не було вирішено.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши додані до неї докази та матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 4 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» на користь ОСОБА_1 - страхове відшкодування у розмірі 324383 гривні 70 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як зазначено в ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України ).

Що стосується судового збору, то згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом 2 групи. За таких обставин, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі - 369764,16 грн., а один відсоток від ціни позову буде становити - 3697,64 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 324383 (триста двадцять чотири тисячі триста вісімдесят три) гривні 70 копійок, що становить 87,73 % від ціни позову, отже з відповідача в дохід держави слід стягнути 3243,94 грн., що складає 87,73 % % від 3697,64 грн.

Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону ).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу заявником додано договір про надання правової допомоги від 6 серпня 2019 року.

У пункті 1.1. вказаного Договору сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу - ознайомлення з матеріалами справи про нещасний випадок в Чехії, представництво інтересів в СК «Професійне страхування», складання позовної заяви, представництво інтересів у Володимирецькому районному суді, Рівненському апеляційному суді.

Як зазначено в Додатку №1 від 6 серпня 2019 року до Договору про надання правової допомоги, сторони Договору погодили гонорар адвоката в розмірі 20 000 грн.

Згідно змісту квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 адвокатом Голошва В.Л. прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 6 серпня 2019 року - 20 000 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг №1, вартість послуг адвоката Голошва В.Л. за договором про надання правової допомоги від 6 серпня 2019 року, укладений з ОСОБА_1 складає 20000 грн та містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ч.ч. 3-5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

За таких обставин, суд, враховуючи вказані норми права, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, обставини справи, її складність, тривалість розгляду в суді, беручи до уваги результат розгляду справи, заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що позивачем належним чином обґрунтовано і доведено перелік (обсяг) та вартість наданих адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги, і приходить до переконання про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 гривень.

Щодо витрат позивача на переклад документів суд зазначає наступне.

Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.03.2019 року та акт наданих послуг №1, згідно яких позивачем сплачено 4000 грн. в рахунок оплати робіт перекладача щодо перекладу документів.

Враховуючи необхідність здійснення перекладу документів необхідних для розгляду справи, здійсненого за рахунок позивача, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з перекладом документів.

Що стосується заявленого клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то клопотання не підлягає до задоволення, згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 133, 137, 354 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №566/1404/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном, задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» ( м. Київ, вул. Богомольця,6) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, судові витрати, пов`язані з перекладом документів в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» (м. Київ, вул. Богомольця,6) в дохід держави судовий збір в розмірі 3243 (три тисячі двісті сорок три) гривні 94 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5 розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.