Провадження №2/369/5277/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та поділ спільного майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Дубас Т.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме:

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0389, площею 0,0976 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с/рада Крюківшинська та об`єкт незавершеного будівництва - садовий будинок, площею 246 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:002:0389, площею 0,0976 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с/рада Крюківшинська;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0129, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0124, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0142, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0120, площею 0, 1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада;

- Автомобіль марки Volkswagen Golf, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

- Автомобіль марки Ford Kuga, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована, зокрема, тим, що вона звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору дарування та поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві посилалася на те, що рішенням Голосїївського районного суду м. Києва від 09.03.2021 р. у справі №752/2371/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 12.08.2011 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом №613.

За час шлюбу, подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було прийнято рішення про придбання земельної ділянки, кадастровий, номер :02:002:0389, площею 0,0976 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с/рада Крюківщинська.

Вищезазначену земельну ділянку було зареєстровано за Відповідачем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №415342, виданого Крюківщинською сільською радою, 16 жовтня 2012 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №07697.

У 2016 році, на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0389, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до проекту, виготовленого ТОВ «Архетон Україна» розпочали будівництво будинку, площею 246 кв.м., який на сьогоднішній день не введено в експлуатацію.

У 2017 році подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було прийнято рішення про придбання у власність земельних ділянок: кадастровий номер :06:012:0129, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська; кадастровий номер :06:012:0124, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська; кадастровий номер :06:012:0142, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська; кадастровий номер :06:012:0120, площею 0,1 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с/рада Нещерівська.

Вищезазначені земельні ділянки, за згодою подружжя, були зареєстровані за ОСОБА_2 .

Також, подружжям було придбано автомобіль марки Ford Kuga, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Volkswagen Golf, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У березні 2021 року, ОСОБА_3 було встановлено, що її чоловік за час перебування з нею в шлюбі, без її письмової згоди, подарував своїй матері ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0389, площею 0,0976 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с/рада Крюківщинська, що підтверджується Договором дарування земельної ділянки від 28.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., зареєстрований в реєстрі за №2184.

Відповідно до п. 3 Договору дарування, сторони зазначили, що на земельній ділянці будь- які споруди відсутні, хоча, на ній був побудований будинок площею 246 кв.м., який не введено в експлуатацію.

На день подання позову все спільне майно зареєстровано за Відповідачем - ОСОБА_2 та під забороною/або арештом не знаходиться, що в свою чергу дає можливість відчужити майно іншим особам, подарувати батькам та не допускати позивача до об`єкта нерухомого майна.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , без письмової згоди Позивача, подарував своїй матері ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0389, площею 0,0976 та, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с/рада Крюківщинська.

Враховуючи викладене, позивач просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що предметом даного позову є визнання недійсним договору дарування та поділ спільного майна подружжя. Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо права власності на спірне майно та встановлення права позивача на спірні земельні ділянки та автомобілі.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що як позовна заява, так і заява про забезпечення позову, а також додані до них матеріали не містять доказів на підтвердження обставин того, що на момент їх подачі власником земельних ділянок та автомобілів чиняться перешкоди у користуванні, розпорядженні майном та не надано доказів того, що відповідачі мають намір відчужити вказане спірне майно.

Також, суд враховує, що наразі наявні матеріали справи не дають можливості встановити в достатньому обсязі дані про особу відповідача та негативні наслідки, які можуть настати для неї внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, зокрема в частині накладення арешту на майно.

З іншого боку суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Враховуючи зазначене, суд приходить висновку, що на даний час немає правових підстав для задоволення за про вжиття заходів забезпеченя позову у справі, а тому відмовляє у задоволенні заяви.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні клопотання про забезпечення позову не позбавляє особу права звернутись повторно з заявою про забезпечення позову навівши нові мотивування та надавши всі необхідні докази на підтвердження такої заяви.

Крім того, за змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та поділ спільного майна подружжя- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Т.В. Дубас