"06" вересня 2021 р. Справа № 363/737/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Андрєєвої О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Садівницького товариства «Глядин», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , Обслуговуючий кооператив «Затишний будинок», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосте почуття», Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» про визнання недійсним протоколів, щодо призначення ОСОБА_19 головою садівницького товариства «Глядин»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом про визнання незаконним рішення зборів зазначених в протоколі від 06.10.2018 року, щодо призначення головою садівницького товариства «Глядин» Венгера О.М. підписаного ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і зазначеного як протокол позачергових загальних зборів садівницького товариства «Глядин» ідентифікаційний код 26191173; визнання незаконним рішення, що визначені протоколом позачергових загальних зборів садівницького товариства «Глядин», щодо призначення тимчасово виконуючим обов`язків голови садівницького товариства «Глядин» код 26191173 ОСОБА_19 від 10.04.2015 року, та підписаного ОСОБА_19

06.09.2021 року в судовому засіданні виникло питання, чи підлягає розгляду даний спір у цивільному судочинстві.

06.09.2021 року позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що подана позовна заява відноситься до господарського судочинства.

06.09.2021 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що даний спір відноситься до господарського судочинства.

06.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що вказаний спір може розглядатися як в цивільному судочинстві так і в господарському.

06.09.2021 року відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що для вирішення питання покладається на розсуд суду.

06.09.2021 року третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що для вирішення питання покладається на розсуд суду.

Заслухавши сторін з представниками та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами1, 3 статті 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

За змістом частин 1, 2 статті 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

Питання господарської діяльності кооперативів урегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України, порядок створення та діяльності виробничих кооперативів як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).

Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 вказаного вище Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, споживчий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Особи, які є членами створеного ним споживчого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні споживчим кооперативом, отримувати певну частку активів споживчого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени споживчого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Наведений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження №12-8гс19).

Подібні за змістом висновки у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18 (провадження №14- 170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/7554/18 (провадження №12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі №904/4887/18 (провадження №12-92гс19), від 16 грудня 2020 року у справі №748/485/18 (провадження №61-3240св19).

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що СТ «Глядин» є зареєстрованою в реєстрі юридичною особою, дата первинної реєстрації 30.07.2012 року, код юридичної особи 38256802, місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, дані про основний вид економічної діяльності - діяльність інших громадських організацій.

Таким чином, як за приписами законодавства, відповідач СТ «Глядин» є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени споживчого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Визначення законом особливостей правового, організаційного, економічного та соціального функціонування кооперативів прямо передбачено приписами ГК України і наявність таких особливостей, зокрема щодо розподілу голосів членів кооперативу під час прийняття рішення, способу реалізації членами кооперативу своїх прав на участь в управлінні кооперативом не суперечить змісту та природі корпоративних відносин.

Враховуючи те, що відповідач СТ «Глядин» є господарською організацією, а спір у цій справі виник у межах господарських правовідносин, тому розгляд цього спору повинен відбуватися за правилами господарського судочинства.

Згідно до пп.1 п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки позовна заява ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання недійсним протоколів, щодо призначення ОСОБА_19 головою садівницького товариства «Глядин», не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі пп.1. п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пп.1 п.1 ч.1 ст. 255, ст.260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі цивільній справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Садівницького товариства «Глядин», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , Обслуговуючий кооператив «Затишний будинок», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосте почуття», Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» про визнання недійсним протоколів, щодо призначення ОСОБА_19 головою садівницького товариства «Глядин».

Повідомити ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що розгляд справи за їх позовом віднесено до юрисдикції господарських суддів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя О.Д.Рудюк