Ухвала

10 вересня 2021 року

м. Київ

справа 207/1186/20

провадження № 61-14214ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повернуто з рахунку № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 грошову суму сплаченого ним на підставі квитанції

№ 0.0..1 від 30 квітня 2020 року судового збору в розмірі

10 510 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20 серпня 2021 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим,

що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права

та безпідставно скасовано ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами шостою-дев`ятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За правилами частини десятої вказаної статті, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 10 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, а також направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача відповідно частини шостої статті 187 ЦПК України.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області ОСОБА_1 є знятим з реєстрації та зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу, на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У постанові від 18 березня 2021 року Верховний Суд зазначив, що отримавши інформацію, яка не дає можливості встановити зареєстроване

у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року про повернення позовної заяви у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви та направляючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для постановлення ухвали про повернення позову. Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками, висловленими Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання, винесенні за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції постанови, якою розгляд справи не закінчено, не викликає розумних сумнівів.

Враховуючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також доводи касаційної скарги

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович