Справа № 953/3254/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Попрас В.О.,
при секретарі - Томіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області про скасування арешту майна,-
В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подала з, в якій позов підтримала, просить розглядати справу у її та позивача відсутність та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській областів судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність представника відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській областівідповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
У провадженні Московського районного суду м. Харкова розглядалась кримінальна справа №1-п-1624/09 за обвинуваченням ОСОБА_1 .
Постановою Московського районного суду м. Харкова в справа №1-п-1624/09 від 08.09.2009 обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України за амністією та провадження по справі відносно нього за вказаною статтею закрито.
09.02.2021 року ухвалою Московським районним судом м. Харкова клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна в рамках КПК по справі №643/2037/21 повернуто заявнику з причини розгляду питання про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства.
В ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року по справі №643/2037/21 зазначено, що згідно довідки Московського районного суду м. Харкова, кримінальна справа № 1-п-1264/09 про звільнення від кримінальної відповідальності за амністією ОСОБА_1 була знищена за спливом строків зберігання у 2013 році.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Зазначена норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відтак, на правовідносини, пов`язані зі скасуванням та/або припиненням арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.
Проте, положеннями КПК України 1960 року передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.
Враховуючи правову позицію Верховного Суду та обставини, що арешт на належне ОСОБА_1 майно накладене за правилами КПК України 1960 року та залишилося незнятим за цим кодексом після закриття кримінальної справи, спір про звільнення майна з-під арешту підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Арешт, накладений на майно позивача, порушує його право користування та розпорядження цим майном на власний розсуд.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 261, 263 265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлений 08.09.2021.

СУДДЯ