ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/383/20
Провадження № 22-ц/4820/1173/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року, суддя Потапов О.О., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою, у якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 понад п`ять років до часу відкриття спадщини.

Мотивувала заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік, ОСОБА_5 . Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1 . В період з 31.12.1995 року по 30.12.2009 року вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого вони продовжували проживати однією сім`єю, мали спільний побут, бюджет, права та обов`язки. 09.07.2020 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні юридичного факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем не менше ніж п`ять років на момент його смерті.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року заяву задоволено. Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 понад п`ять років до часу його смерті.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив із доведеності юридичного факту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не приймав участі в справі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без з`ясування усіх обставин справи. Квартира АДРЕСА_1 , має статус відумерлої спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , власником якої є Хмельницька міська рада, користувачем вказаного майна є він. Суд безпідставно ухвалив рішення не залучивши до розгляду справи власника та користувача майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 . У судовому засідання в якості свідка, який підтвердив факт спільного проживання, була допитана ОСОБА_2 , яка була засуджена вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2013 року у справі №686/19185/13-к щодо повідомлення державному нотаріусу завідомо неправдивих відомостей з метою заволодіння неправомірним способом вищезазначеної квартири. Докази, які були надані заявником на підтвердження факту спільного проживання датуються 2011 та 2012 роками, а тому не можуть доказувати факт постійного проживання однією сім`єю понад 5 років до дня смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 31.12.1995 року по 30.12.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Італія, Джуліано Ін Кампані, провінція Неаполь, помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 15-16, 19).

Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 44, 46).

Заявник звернулася до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно після смерті, однак державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори повідомленням № 458/02-14 від 09.07.2020 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що заявником не доведено факт спільного проживання однією сім`єю на час смерті спадкодавця (а.с. 4).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження №6114667св20).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем необхідно заявнику для вирішення надалі питання щодо права на спадкове майно.

Звернувшись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначив про наявність між ним та заявником спору про право, враховуючи, що єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , є Хмельницька міська рада, оскільки спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 визнана судом відумерлою, а ОСОБА_1 , в свою чергу, вказана квартира надана у користування.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення поданої ОСОБА_2 заяви.

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі №643/6447/19.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи, що спір про право було виявлено в ході апеляційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення поданої заяви без розгляду.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє особу на право подання позову на загальних підставах.

Зважаючи на те, що заява підлягає залишенню без розгляду, суд апеляційної інстанції не здійснює її розгляд по суті, тому посилання апелянта на відсутність беззаперечних доказів спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 до уваги не приймає.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко