Справа № 212/2168/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого- судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Кушнарьової К.О.,

без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, у порядку загального провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі, -

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В період шлюбу 10 жовтня 2019 року позивач набув у приватну власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Вищезазначена квартира придбана на його ім`я за договором купівлі-продажу.

Вищезазначена квартира була придбана ним за його особисті кошти, які він отримав у 2019 році у якості грошової компенсації, в результаті нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, який стався з ним 30 вересня 2018 року при виконанні трудових обов`язків прохідника дільниці № 2, ш. ім. Фрунзе, ПрАТ "Суха Балка". Загальна сума компенсації склала близько 223 000,00 грн..

Відповідач ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі взагалі не працювала, займалася вихованням дітей, значних доходів не отримувала.

В зв`язку з наведеним, позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою власністю.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у якій позовні вимоги вони підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги він не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2021 року, справа 212/391/21.

Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 , відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі 10 жовтня 2019 року позивачем ОСОБА_1 була придбана спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 48,4 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., зареєстровано в реєстрі за № 1503.

Позивач вказує на те, що 10 жовтня 2019 року він набув у приватну власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за його особисті кошти які він отримав у якості компенсації, в результаті нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, який стався з ним 30 вересня 2018 року при виконанні трудових обов`язків прохідника дільниці № 2, ш. ім. Фрунзе, ПрАТ "Суха Балка".

В підтвердження даної обставини позивачем долучено до справи Акт № 13 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 30.11.2018 року; Акт розслідування нещасного випадку від 30.11.2018 року; довідку УВД ФСС України в Дніпропетровській області № 07/55 від 22.02.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по травень 2019 року отримано 162993,18 грн..

Однак, суд не приймає зазначені докази для визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі, за ОСОБА_1 , оскільки в пункті 5.4 Договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., зареєстровано в реєстрі за № 1503, зазначено, що ОСОБА_1 , як покупець заявляє, що на дату укладання договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина покупця - ОСОБА_2 надала згоду на придбання квартири, яка є предметом договору, яка оформлена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. 10.10.2019 року за реєстровим № 1503.

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 18826, № 18827, № 18828, № 18829 від 22.10.2019 року, неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 24 вищевказаної постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Окрім іншого, 01.07.2016 р. Верховний Суд України у справі № 6-612цс15 прийшов до наступних висновків: «Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Суд зазначає, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем ОСОБА_1 не спростовано, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження, що спірне майно придбане за його особисті кошти і не в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, тому його позов не підлягає до задоволення.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.

Суддя: І. Я. Чорний