РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Кравчук А.М.,

з участю сторін провадження:

прокурора Володимир-Волинської окружної прокуратури Назаркевич В.В.,

представника відповідача - адвоката Петрука Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Володимир-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2021 року заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури (надалі реорганізовано у Володимир-Волинську окружну прокуратуру) звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 травня 2020 року в місті Нововолинську водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебував пасажир ОСОБА_2 , під час руху по автодорозі Р-15 сполученням «Ковель-Жовква», а саме по вулиці Луцькій у напрямку з міста Володимир-Волинський у місто Львів, до перехрестя вулиці Луцька та вулиці Пагнасівська, та маючи намір рухатися прямо, наближався до карантинного контрольно-пропускного пункту Національної поліції України, що знаходився за адресою: м. Нововолинськ, вул.. Панасівська, 57. Під час руху, порушуючи встановлені Правила дорожнього руху України, а саме: п.2.3(б), п.12.1, п.12.2, п.12.4, п.12.9(б), не переконався, що рух керованого ним автомобіля буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибравши безпечну та перевищивши максимально дозволену швидкість руху керованого ним автомобіля, не виконавши вимоги дорожніх знаків 3.29 ПДР України «Обмеження максимальної швидкості» із зазначенням швидкості «70», «50» «30» та 3.41 ПДР України «Контроль», які стояли перед КПП по його смузі руху, у відповідності до яких ОСОБА_1 , повинен був знизити швидкість та зупинитись перед знаком «Контроль», допустив зіткнення передньою частиною автомобіля із нерухомим об`єктом - бетонним блоком, що стояв поперечно смуги руху, по якій рухався ОСОБА_1 .

Після первинного зіткнення із бетонним блоком, автомобіль марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відкинуло на зустрічну смугу руху, на якій стояв аналогічний бетонний блок поперечно смуги руху, із яким відбулось вторинне зіткнення, внаслідок чого пасажир ОСОБА_2 вилетів з салону автомобіля на проїжджу частину та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого множинного перелому кісток тазу з порушенням тазового кільця, з пошкодженням уретри, ускладнений позачеревинною гематомою справа, обширної рани правого стегна та сідниці з пошкодженням сідничних м?язів, відкритого відламкового перелому правого стегна зі зміщенням, котрі, згідно висновку судово-медичної експертизи № 104 від 11.06.2020, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя як в момент спричинення, так і в подальшому їх протіканні; забиття поперекової ділянки справа у вигляді множинних саден та підшкірних гематом, перелому поперечних паростків L-4 та L-5, забиття нирок, котрі згідно цього ж висновку експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров?я; після травматичної невропатії правого малогомілкового нерва, що, згідно цього ж висновку експертизи, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.

Вироком Нововолинського міського суду від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вирок набрав законної сили 25 січня 2021 року.

Встановлено, що внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні КП «Волинська обласна клінічна лікарня» з 25 травня по 07 серпня 2020 року (74 ліжко-дні), з 10 по 14 серпня 2020 року (4 ліжко-дні), з 26 по 30 серпня 2020 року (5 ліжко-днів) та з 27 жовтня по 03 листопада 2020 року (8 ліжко-днів).

Встановлено, що витрати на лікування потерпілого у вказаному закладі охорони здоров`я становлять 279 455, 56 гривень.

Витрати, понесені КП «Волинська обласна клінічна лікарня» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідачем не відшкодовано.

Підстави представництва інтересів держави прокурор обґрунтовував тим, що КП «Волинська обласна клінічна лікарня» фінансується із обласного бюджету Волинської обласної ради, розпорядником коштів якого є департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації. Відповідно до положень ч.3 ст.1206 ЦК України та п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року (далі - Порядок № 545 від 16 липня 1993 року), кошти на відшкодування витрат на лікування в установленому порядку стягуються та зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, а відшкодувати їх зобов`язана особа, яка вчинила злочин.

Звернення прокурора до суду з даним позовом обумовлено невжиттям заходів департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації до самостійного стягнення заподіяних відповідачем КП «Волинська обласна клінічна лікарня» збитків, про пред`явлення позову суб`єкт владних повноважень повідомлений відповідним листом прокурора.

Просив стягнути з відповідача на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від вчиненого правопорушення у розмірі 279 455, 56 гривень.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача 26 березня 2021 року надано до суду відзив на позовну заяву, у якому посилався на те, що прокурору надано право здійснювати представництво інтересів держави в суді лише у виключних випадках, передбачених ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтованою.

В даному випадку КП «Волинська обласна клінічна лікарня» не позбавлена права самостійно відстоювати свої інтереси в суді, якщо вважає їх порушеними. В той же час звернув увагу на те, що КП «Волинська обласна клінічна лікарня» є комунальним закладом охорони здоров`я, який фінансується із коштів обласного бюджету Волинської області, а тому департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації не є належним позивачем у справі. Відповідно до того ж п.4 Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, на який посилався прокурор у позові, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Покликаючись на вказані обставини, а також на положення ст.ст.89 і 90 Бюджетного кодексу України, за якими видатки на надання стаціонарної медичної допомоги, що надається у комунальних закладах охорони здоров`я, здійснюється з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад та обласних бюджетів, перед зверненням прокурора до суду Волинська обласна адміністрація повідомила його листом про те, що департамент фінансів облдержадміністрації не наділений повноваженнями та не зобов`язаний вживати заходи для стягнення вищезазначених коштів.

На підставі викладеного, а також доводів, викладених у письмовому відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

05 квітня 2021 року прокурором подано суду відповідь на відзив, за якою він не погодився із доводами представника відповідача. Свої позовні вимоги прокурор заявив підставними, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор позовну заяву підтримала, просила також позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився, заперечував проти задоволення позовних вимог, відзив на позов підтримав, про що надав пояснення.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 07 травня 2020 року в місті Нововолинську ОСОБА_1 , внаслідок порушення Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебував потерпілий ОСОБА_2 , вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої останньому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого множинного перелому кісток тазу з порушенням тазового кільця, з пошкодженням уретри, ускладнений позачеревинною гематомою справа, обширної рани правого стегна та сідниці з пошкодженням сідничних м?язів, відкритого відламкового перелому правого стегна зі зміщенням, котрі, згідно висновку судово-медичної експертизи № 104 від 11.06.2020, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя як в момент спричинення, так і в подальшому їх протіканні; забиття поперекової ділянки справа у вигляді множинних саден та підшкірних гематом, перелому поперечних паростків L-4 та L-5, забиття нирок, котрі згідно цього ж висновку експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров?я; після травматичної невропатії правого малогомілкового нерва, що, згідно цього ж висновку експертизи, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.

Вироком Нововолинського міського суду від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вирок набрав законної сили 25 січня 2021 року.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, що потерпіла внаслідок кримінального правопорушення залишено вказаним вироком без розгляду, оскільки прокурором не було обгрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Встановлено і не заперечується сторонами, що потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час ДТП, крім як Нововолинської центральної міської лікарні, знаходився на стаціонарному лікуванні у комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня».

Згідно даних, отриманих на запит прокурора, зокрема, копії листа № 01-10/470 від 10 лютого 2021 року КП «Волинська обласна клінічна лікарня» вбачається, що загальна вартість лікування потерпілого ОСОБА_2 за період з 25 травня по 07 серпня 2020 року (74 ліжко-дні), з 10 по 14 серпня 2020 року (4ліжко-дні), з 26 по 30 серпня 2020 року (5 ліжко-днів) та з 27 жовтня по 03 листопада 2020 року (8ліжко-днів) становить 279 455, 56 гривень.

Прокурором на адресу Департаменту фінансів Волинської ОДА направлено запит № 34/4-228вих від 22 лютого 2021 року про отримання інформації щодо звернення суб`єкта владних повноважень з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та відшкодування ним витрат у добровільному порядку.

На вказаний запит прокурором отримано лист Волинської ОДА № 420/09-27/2-21 від 25 лютого 2021 року, в якому викладено інформацію про те, що КП «Волинська обласна клінічна лікарня» є комунальним закладом охорони здоров`я, який фінансується з обласного бюджету, а тому відповідно до Порядку № 545 від 16 липня 1993 року департамент фінансів облдержадміністрації не наділений повноваженнями та не зобов`язаний вживати заходи для стягнення зазначених коштів.

Листом № 34/4-275вих-21 від 26 лютого 2021 року прокурором повідомлено Департамент фінансів Волинської ОДА про підстави представництва інтересів держави в особі суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» шляхом звернення до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

На запит прокурора № 50/1-311вих21 від 17 травня 2021 року, наданого під час судового розгляду справи отримано у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» детальний розрахунок понесених витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 (лист № 01-10/1741 від 31 травня 2021 року).

Листом № 1.10/2868 від 07 вересня 2021 року КП «Волинська обласна клінічна лікарня» повідомила прокурора, що фінансування забезпечення підприємства у 2020 році здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету Волинської області згідно рішення обласної ради № 28/11 від 12 лютого 2020 року та 30/4 від 20 березня 2020 року, а також за рахунок коштів, отриманих від Національної служби здоров`я України по договорам програм медичних гарантій. Вказали, що стягнені з ОСОБА_1 кошти на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 будуть зараховані до державного бюджету.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v. Russia (№2), № 5447/03, §33, від 1.04.2010; Menchinskaya v. Russia, № 42454/02, §35, від 15.01.2009).

Відповідно до статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою, четвертою статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор у визначених законом випадках звертається до суду в інтересах держави та в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Захищаючи інтереси держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

За змістом наведених правових норм прокурор вправі пред`явити позов в інтересах держави у разі порушення матеріальних або інших інтересів держави та якщо відсутній орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання.

Згідно Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як вбачається зі Статуту комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради», затвердженого розпорядженням голови обласної ради від 26 листопада 2020 року, погодженого управлінням охорони здоров`я, комунальне підприємство «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним підприємством, що надає медичну допомогу населенню на умовах встановлених законодавством України та цим Статутом, а також вживає заходи з підтримання громадського здоров`я.

Підприємство створене відповідно до рішення Волинської обласної ради. Засновником та власником підприємства є Волинська обласна рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним власнику та уповноваженому органу управління в межах повноважень кожного з них.

Згідно розділу 4 Статуту, підприємство є юридичною особою публічного права, є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, має самостійний баланс, рахунки в установах в банках, держказначействі України, тощо, має право укладати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути особою, яка бере участь у справі, що розглядається в судах України, міжнародних та третейських судах.

За змістом розділу 5 Статуту, джерелами формування майна та коштів підприємства є майно, передане підприємству власником, кошти обласного бюджету, медична субвенція, кошти, отримані як державна фінансова допомога або дотації з бюджету, тощо.

Суд звертає увагу на те, що жодна норма Статуту комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» не вказує на те, що розпорядником його коштів є департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації. Отже, ці доводи прокурора у позовній заяві є надуманими та не підтвердженими будь-яким наявним у справі доказом, не відповідають дійсності.

Відповідно до п.7.5.3 Статуту, керівник (директор) КП «Волинська обласна клінічна лікарня» представляє інтереси підприємства на умовах самопредставництва юридичної особи в судах усіх інстанцій з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, тощо; має право користуватися усіма процесуальними правами, передбаченими чинним законодавством України.

Згідно Положення про Департамент охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації № 99 від 14 лютого 2018 року (знаходиться у вільному доступі на офіційній Інтернет-сторінці Волинської ОДА), департамент здійснює перерахування коштів з рахунків обласного бюджету головним розпорядникам коштів та іншим бюджетам згідно з помісячним розписом видатків і кредитування та зареєстрованими фінансовими зобов`язаннями за видатками загального фонду; згідно з помісячним розписом спеціального фонду за зверненням головного розпорядника коштів перераховує кошти спеціального фонду; розміщує тимчасово вільні кошти обласного бюджету на депозитних рахунках у банківських установах та у державних цінних паперах; здійснює у встановленому порядку взаємні розрахунки обласного бюджету з державним бюджетом і районними бюджетами, бюджетами міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, тощо.

Проте, даним Положенням не передбачено, що департамент здійснює пряме фінансування закладів охорони здоров`я, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (стаття 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Доходи місцевих бюджетів належать територіальним громадам на праві комунальної власності і за приписами статті 61 цього Закону органи місцевого самоврядування в містах самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Обласні ради затверджують обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Складання і схвалення прогнозів районних і обласних бюджетів, складання і виконання відповідних бюджетів здійснюють відповідні державні адміністрації згідно з Бюджетним кодексом України (стаття 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно пункту 3 частини першої статті 90 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з обласних бюджетів, належать видатки на охорону здоров`я, спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (спеціалізовані лікарні, поліклініки, включаючи стоматологічні, центри, диспансери, госпіталі для ветеранів війни, будинки дитини, станції переливання крові), оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які є об`єктами права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; тощо.

Суд звертає увагу, що саме на вказану норму покликалась Волинська обласна державна адміністрація під час інформування прокурора про безпідставність залучення департаменту фінансів Волинської ОДА до претензійно-позовної роботи про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у комунальному закладі охорони здоров`я, який фінансується із обласного бюджету.

При цьому суд також звертає увагу, що за детальним розрахунком понесених витрат КП «Волинська обласна клінічна лікарня» встановлено, що такими були: оплата праці; нарахування на заробітну плату; предмети, матеріали, обладнання; медикаменти і перев`язувальні матеріали; продукти харчування; оплата послуг (крім комунальних); видатки на відрядження; оплата комунальних послуг і енергоносіїв, інші видатки, які повністю фінансуються із обласного бюджету, і не можуть фінансуватися Національною службою здоров`я України по договорам медичних гарантій, оскільки останній вид фінансування з підстав визначених Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачає інші види видатків.

Положенням про Департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації, визначено, що Департамент фінансів Волинської ОДА є суб`єктом управління державними фінансовими ресурсами обласної державної адміністрації, підпорядковується голові обласної державної адміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Міністерству фінансів України.

Враховуючи викладене, Департамент фінансів Волинської ОДА не є отримувачем коштів у відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у комунальному закладі охорони здоров`я, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому підстав для захисту інтересів держави у даному випадку не вбачається.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор не навів належних аргументів, які б спиралися на об`єктивні дані про те, що дії відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави в особі Департаменту фінансів Волинської ОДА.

Таким чином, правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у межах компетенції, передбаченої статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутні.

Суд вважає, що КП «Волинська обласна клінічна лікарня» самостійно вправі здійснювати захист своїх інтересів, відповідно також уповноважене самостійно звертатись до суду із позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування, а кошти, які можуть стягуватись на підставі судового рішення повинні бути зараховані до обласного бюджету, оскільки саме з нього, а не державного, проводиться фінансування даного закладу охорони здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 81, 141, 263, 265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В позові заступника керівника Володимир-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2021 року.

Суддя (підпис).

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер