печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.

секретар судового засідання: Кіраль Г. Ю.

справа № 757/16943/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Міністерство юстиції України

відповідач 2: Державна казначейська служба України

третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, про відшкодування шкоди, -

представник позивача: ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач, в особі свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив стягнути з Держави Україна за рахунок державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 53 980,85 грн шкоди, завданої йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, а також 20 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що здобув право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.03.2002 року, термін дії довічно. Перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Луганської області м. Хрустальний (колишн. Красний Луч) до листопада 2014 року.

В населеному пункті де він мешкав, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду, а також зупинені до моменту повернення окуповані території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В листопаді 2014 року він отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та звернувся до Пенсійного фонду України Фрунзенського району м. Харкова, яке згодом реорганізоване в Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Харкові, яке в свою чергу реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

До січня 2017 року відповідач здійснював виплату пенсії, однак після січня пенсію нараховувати припинив.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/5061/19 від 15.07.2019 року визнано бездіяльність боржника по невиплаті його пенсії протиправною та зобов`язано нарахувати та виплатити на його користь пенсію за період з січня 2017 року по 30.11.2017 року.

Боржник рішення суду добровільно не виконував. У зв`язку з даною обставиною 27.12.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 60715319.

04.11.2019 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у цій же справі замінено сторону виконавчого провадження.

У зв`язку з відмовою боржника виконувати судове рішення, державний виконавець направив повідомлення до правоохоронних органів та виніс постанову від 23.04.2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Борг боржника залишається не виплаченим, в зв`язку з чим він звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідачем Міністерством юстиції України подано відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнаються з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники справи не надали суду відзив/пояснення по суті позову.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що позивач здобув право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.03.2002 року, термін дії довічно. До листопада 2014 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Луганської області м. Хрустальний (колишн. Красний Луч).

В зв`язку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду, а також зупинені до моменту повернення окуповані території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/5061/19 від 15.07.2019 року визнано бездіяльність боржника по невиплаті його пенсії протиправною та зобов`язано нарахувати та виплатити на його користь пенсію за період з січня 2017 року по 30.11.2017 року.

Боржник рішення суду добровільно не виконував. У зв`язку з чим 27.12.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 60715319.

04.11.2019 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у цій же справі замінено сторону виконавчого провадження.

23.04.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 звертаючись у квітні 2020 року із вимогами про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоди, заподіяної Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області у розмірі 53 980,85

грн, свої вимоги обґрунтовує Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», і цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання (стаття перша Закону), і держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган (абзац другий частини першої статті 2 Закону).

Згідно статті третьої Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яка регулює питання особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 з метою реалізації положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, що визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, зокрема, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості (пункт 3 Порядку). Заявник подає органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення із зазначенням (щодо кожного рішення подається окрема заява): реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку) із зазначенням назви банку, його МФО, коду згідно з ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через підприємства поштового зв`язку (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), якщо зазначений рахунок відсутній; місця реєстрації (проживання); номерів засобу зв`язку. До заяви додаються: оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірена його копія); копія довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); копія паспорта громадянина України; документи, що підтверджують повноваження представника, оформлені відповідно до вимог законодавства (у разі залучення) (абзаци 1-9 пункту 4 Порядку).

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лобовим Р. від 27.12.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60715319 з примусового виконання виконавчого листа № 520/5061/19, виданого 07.10.2019 р. Харківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01.01.2017 по 30.11.2017 р.р.; постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень у Харківській області Лактіоновою О. від 23.04.2020 р. виконавче провадження ВП № 60715319 закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, звертаючись у квітні 2020 р. із вимогами про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоди, заподіяної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у розмірі 53 980,85 грн, свої вимоги обґрунтовує Конституцією України, статтею 1173 ЦК України.

Згідно статті 1173 ЦК України відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування» шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд вбачає, що на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи, втім необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоди, позивач надав суду в якості письмових доказів копії: паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. у справі № 520/5061/19, постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 60715319, ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 р. у справі № 520/5061/19 про заміну боржника у виконавчому провадженні, постанови державного виконавця від 23.04.2020 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 60715319, відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2020 р. №2000-0211-8/14505 ( з якої вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року виплачено пенсію в межах суми за один місяць, також виплачена пенсія за лютий 2017 р., а інша частина пенсії за період з 01.03.2017 по 30.11.2017 р.р. нарахована, але не виплачена. Заборгованість пенсій, відповідно до постанови КМУ від 25.11.2014 р. №637 виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ), відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), від 24.04.2020 №11461/27497/17/20/04.4.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними доказами, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 19, 55, 56, 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 4, 5, 12,13, 76, 81-83, 89, 95, 141, 258, 259, 263-266, 274-279, 352, 354-355ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Міністерство юстиції України, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, .

Відповідач 2: Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., .

Суддя Г.О. Матійчук