Провадження № 4-с/932/106/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява боржника ОСОБА_1 про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить заборонити старшому державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Потапенко В.В. перераховувати стягнені грошові кошти у розмірі 136 340, 00 грн. (борг по аліментах) на рахунок ОСОБА_2 та 37 843, 04 грн. (штраф по аліментах), 13 628, 83 грн. (виконавчий збір) до Державного бюджету України до розгляду скарги.

В обґрунтування скарги боржник вказує, що ним було сплачено на зазначені виконавцем рахунки суми заборгованості та штрафи, проте постанову про відкриття провадження він не отримував, а про існування цього виконавчого провадження дізнався нещодавно. Тому у разі задоволення його скарги повернути зазначені кошти буде неможливо, що суттєво ускладнить ефективний захист та поновлення прав боржника. Виходячи з цього, просить задовольнити заяву та вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони державному виконавцю перераховувати стягнені суми боргу та штрафів стягувачу та до Державного бюджету України.

Дослідивши письмові докази та заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 ЦПК України).

Однією із засад, на якій ґрунтується цивільне процесуальне законодавство, є обов`язковість виконання судового рішення (п. 7, ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судом як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа, однак боржником не надано доказів, що він оскаржує рішення суду чи виконавчий документ, оскільки предметом судового розгляду є лише скарга на дії державного виконавця.

Крім того, положення статей 149153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У ЦПК України немає правової норми, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Отже, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття таких заходів, як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом заборони виконавцю перераховувати кошти, оскільки вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій належить виключно до компетенції виконавця.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю перераховувати суми боргу та виконавчого збору, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149 153, 258, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ