ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1448/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/1052/20 Категорія: 304090000 Літвінова Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВініченко Б.Б., Гончар Н.І.

учасники справи:

позивач АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач (скаржник) Педченко Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.05.2021 (повний текст складено 28.05.2021, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором б/н від 02.07.2013 в сумі 41983,29 грн., яка складається з такого: 26416,94 грн. за тілом кредиту; 9231,40 грн. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 6334,95 грн. пеня, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.05.2021 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 25366,94 грн. Суд вказав, що відповідач, як позичальник, зобов`язана повернути банку фактично отримані на підставі кредитного договору кошти. Також суд встановив відсутність підстав для нарахування відсотків та пені (умови договору позичальник належним чином не погоджувала) у зв`язку з чим зарахував сплачену позичальником пеню в рахунок погашення тіла кредиту.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала 29.06.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні вимог банку. В обґрунтування вказано на те, що анкета-заява містить лише паспортні дані позичальника та не містить умов кредитування. Розмір тіла кредиту нічим не обґрунтований відповідні докази відсутні. Судом не встановлено на яку саме картку нараховувались кошти відповідачу.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 41983,29 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 02.07.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»- позивач у справі) та ОСОБА_1 (як позичальником відповідач у справі) укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви (а.с.5) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У цій заяві не вказано, яку саме картку отримала відповідач.

Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг.

У відповідності із цією заявою ОСОБА_1 ознайомилася з договором надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами та зобов`язалася слідкувати за їх змінами.

До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які позичальником не підписувались.

Відповідно до довідки банку на а.с.47 відповідачу були видані картки з кінцевим терміном дії до вересня 2021, що спростовує посилання скаржника на відсутність даних у матеріалах справи про наявні в неї картки банку-позивача.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконала належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню, внаслідок чого в неї перед банком виникла заборгованість в сумі 41983,29 грн., яка складається з такого: 26416,94 грн. за тілом кредиту; 9231,40 грн. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 6334,95 грн. пеня,з приводу вирішення позовних вимог про стягнення якої здійснюється перегляд цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Апеляційний суд зауважує, що укладений між сторонами кредитний договір від 02.07.2013 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з простроченого тіла кредиту.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та свідчать про правильне вирішення судом першої інстанції спору в цій частині, адже наявність відповідних правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи підписаною заявою від 02.07.2013, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах. Також заперечення відповідача не стосуються факту отримання в банку картки, на яку нараховувалися кредитні кошти, адже позичальник визнає, що даною карткою вона користувалася та періодично вносила кошти на погашення наявної заборгованості.

Апеляційний суд враховує, що з аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що прострочене тіло кредиту, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав.

Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін., де зобов`язання щодо повернення позичальником заборгованості по простроченому тілу кредиту не розмежовуються із зобов`язаннями по погашенню поточного тіла кредиту.

Вказівка скаржника на те, що анкета-заява, підписана сторонами, не містить умов кредитування, за умови доведеності надання відповідачу банком коштів, що скаржником не спростовано, не свідчить про помилковість висновків суду в цій справі про наявність у відповідача обов`язку по поверненню фактично отриманих за договором коштів.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що розмір тіла кредиту нічим не обґрунтований відповідні докази відсутні, адже за правовим висновком ВС від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Також стороною відповідача не надано суду доказів у підтвердження помилковості розрахунку суми заборгованості, виконаного банком. Позичальник не надала суду довідку банку про відсутність у неї кредитної заборгованості, попри те, що з розрахунку заборгованості та наданої позивачем виписки про рух коштів на рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, а потім почала лише частково сплачувати заборгованість.

Відповідач не скористалася своїм правом, передбаченим ст.106 ЦПК України, на проведення економічної експертизи задля спростування розрахунків наявної заборгованості, наданих банком, а також не скористалася своїм правом заявити відповідне клопотання про проведення судової економічної експертизи в ході розгляду даної справи, як передбачає ч.3 ст.102 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів апеляційного суду констатує, що за обставин цієї справи неможливо встановити строк виконання позичальником грошових зобов`язань, адже відповідні договірні зобов`язання зі строками повернення кредитних коштів в установленому письмовому порядку сторонами не погоджено. Отже визначити строк прострочення виконання грошових зобов`язань позичальника в даному випадку неможливо, що свідчить про необхідність відмовити в задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Такі висновки відповідають практиці ВС у справі №697/2065/16-ц постанова від 20.11.2019.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно вказав про відсутність погодження сторонами відповідальності позичальника за прострочення виконання договірних зобов`язань у виді сплати пені, отже підстав для стягнення суми пені, про що просить банк, не має, що відповідає правовому висновку ВП ВС у справі №342/180/17 від 03.07.2019.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість вищенаведених висновків суду в цій справі, апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.05.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.05.2021 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 08.09.2021.

Суддя-доповідач

Судді