справа № 361/4743/19
провадження № 2/361/202/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Лебідя В.Ю., Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13300 грн. за договором на постачання меблів № 10/01 від 10 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 січня 2018 року між ним і відповідачем ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 10/01 на постачання меблів. За умовами цього договору відповідач зобов`язувався виготовити та поставити, а він (позивач) прийняти та оплатити меблі у відповідності зі специфікацією до договору. У п. 5.1 даного договору вартість виготовлення та поставки меблів становить 58000 грн. У якості передплати за виготовлення та поставку меблів він передав ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30000 грн. Через погіршення стану здоров`я та необхідність лікування, він змушений був відмовитися від послуг ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 27 січня 2018 року направив відповідачу листа, у якому повідомляв його про припинення співпраці, відмову від постачання меблів та просив вважати договір № 10/01 на постачання меблів розірваним. Даний лист відповідач отримав 02 лютого 2018 року. Під час особистої зустрічі ФОП ОСОБА_2 повернув йому частину сплачених ним за договором № 10/01 грошових коштів у розмірі 16700 грн. Іншу частину сплачених ним грошових коштів у розмірі 13300 грн. повертати відповідач відмовився, посилаючись на те, що про розірвання договору його повідомлено пізно. Вважає, що не повернення грошових коштів у розмірі 13300 грн. є безпідставним, оскільки умовами договору передбачена дата поставки меблів - 25 лютого 2018 року, а у п. 6.2 договору передбачено, що уразі необґрунтованої відмови від поставки меблів більше ніж за 15 днів до дати поставки, замовник сплачує штраф у розмірі 2 % від вартості меблів, у разі відмови менш ніж за 15 днів відшкодовує постачальнику кошти витрачені на виконання замовлення та, враховуючи, що він повідомив відповідача ФОП ОСОБА_2 про відмову від поставки меблів більше ніж за 15 днів до дати поставки, не заперечував відшкодувати відповідачу кошти витрачені ним на виконання замовлення, що становить 1160 грн., а грошові кошти в розмірі 13300 грн. ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний йому повернути.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Срібний В.А. у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що після укладення 10 січня 2018 року договору № 10/01 на постачання меблів були здійснені витрати на необхідні матеріали для виготовлення замовлення позивача, цей договір є розірваним за згодою сторін з 02 лютого 2018 року, тому відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 653 ЦК України зобов`язання сторін цього договору припинилися, тому позивач не має права вимагати повернення того, що виконано до моменту розірвання договору.

Вказували на те, що посилання позивача на п. 6.2 договору № 10/01 як на підставу заявлених позовних вимог є необґрунтованим, оскільки цей пункт не регулює взаємовідносини та зобов`язання сторін у разі дострокового розірвання даного договору, умовами цього пункту не передбачено право замовника вимагати у постачальника повернення сплачених коштів у випадку дострокового розірвання договору. Просили суд у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 (далі - Замовник або Покупець) та відповідач ФОП ОСОБА_2 (далі - Постачальник) уклали договір № 10/01 на постачання меблів. За умовами цього договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язується виготовити та поставити, а Покупець прийняти та оплати меблі у відповідності зі специфікацією до договору. Постачальник зобов`язаний передати Замовнику меблі належної якості та відповідну специфікацію до договору (п. п. 1, 3.1).

У п. 4.1 вказаного договору визначено дату поставки меблів - 25 лютого 2018 року.

За умовами п. п. 5.1, 5.2 вказаного договору № 10/01 вартість товару у відповідності зі специфікацією становить 58000 грн. Порядок оплати вартості меблів проводиться наступними частинами: передоплата 50 % (при укладенні договору), доплата 50 % (при підписанні акта приймання-передачі на місці поставки).

На виконання умов договору № 10/01 від 10 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 здійснив ФОП ОСОБА_2 передоплату в розмірі 30000 грн., що у суді не заперечувалося сторонами.

Згідно із умовами п. 6.2 договору № 10/01 у разі необґрунтованої відмови від поставки меблів більше, ніж за 15 днів до дати поставки, Замовник сплачує штраф у розмірі 2 % від вартості меблів, у разі відмови менш ніж за 15 днів - Замовник відшкодовує Постачальникові кошти витрачені на виконання замовлення.

20 січня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, Броварським відділом поліції ГУ НП в Київській області було відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2018 року за № 0000431.

Із копій матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 , будучи допитаним як потерпілий, надав пояснення, що 20 січня 2018 року близько 11.00 год. він приїхав за адресою: АДРЕСА_1 , для того, щоб віддати кошти за договором, який він уклав з ОСОБА_1 з приводу поставки меблів. Приїхавши за цією адресою, він зустрівся із Замовником та почав говорити про те, що віддає йому частину грошей в розмірі 16700 грн., а Замовник в свою чергу віддає договір, на що ОСОБА_1 відповів, що договір не поверне. Після довгих перемовин ОСОБА_1 віддав договір та взяв гроші в розмірі 16700 грн. Після чого відібрав договір та почав бити його руками по обличчю та вимагати ще грошей. Після відмови ОСОБА_1 забрав ключі від його машини та продовжував наносити йому руками удари по обличчю, при цьому погрожував фізичною розправою та забрати його автомобіль до тих пір, поки не отримає ще кошти.

Із пояснень ОСОБА_1 у матеріалах цього кримінального провадження вбачається, що 20 січня 2018 року близько 11.00 год. у АДРЕСА_1 , до нього зателефонував ОСОБА_2 , цей чоловік являється підприємцем, у якого він замовив кухню та передав останньому аванс у розмірі 30000 грн. та сказав, що під`їде, щоб розібратись із даним заказом та грішми. Довгий час він не предоставляв замовлення - кухню і тому сказав йому, що розриває з ним контракт та не буде з ним співпрацювати. Даний громадянин відмовив та почав кричати. Між ними виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. Також даний громадянин почав погрожувати йому фізичною розправою та спалити дім. Частину грошей ОСОБА_2 у розмірі 16700 грн. повернув йому, а решту частину повертати відмовляється.

27 січня та 03 лютого 2018 року повторно, позивач ОСОБА_1 направляв відповідачу ФОП ОСОБА_2 два листи-повідомлення про розірвання договору № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року з моменту отримання відповідачем вказаних повідомлень, які останній отримав 02 та 12 лютого 2018 року відповідно.

20 листопада і 31 грудня 2019 року відповідач ФОП ОСОБА_2 направив позивачу ОСОБА_1 листи, якими повідомив останнього про свою згоду розірвати вказаний договір на постачання меблів з 02 лютого 2018 року, тобто в день отримання ним від позивача першого листа-повідомлення.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що підставою його відмови від укладеного сторонами 10 січня 2018 року договору № 10/01 на постачання меблів стало погіршенням стану його здоров`я та необхідність грошових коштів на лікування, тому на підставі п. 6.2 вказаного договору вважає, що частину сплачених у якості передплати за цим договором грошових коштів у розмірі 13300 грн. ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний був йому повернути.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач, заявляючи вимоги про повернення сплачених коштів передоплати в розмірі 13300 грн. за умовами укладеного між сторонами договору № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року, нормативно не обґрунтував дану вимогу, тому суд керуючись принципом jura novit curia ("суд знає закони"), самостійно здійснює кваліфікацію спірних правовідносин, при цьому суд виходить з того, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, та суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини, і надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам та зобов`язанням сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У ч. 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Проаналізувавши умови договору № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний правочин є договором підряду, тому на дані правовідносини поширюється дія глави 61 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

У ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом наведених норм, розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

У ст. 843 ЦК України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено, положеннями ч. ч. 2-4 ст. 849 ЦК України, зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч. 2); якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 3); замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (ч. 4).

Аналізуючи наведену норму права, слід дійти висновку, що вона встановлює право замовника відмовитися від договору у разі будь-якого порушення умов договору з боку виконавця (ч. ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України), так і передбачає безумовне право замовника відмовитися від договору без будь-яких причин та умов (ч. 4 ст. 849 ЦК України), але у цьому випадку, з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану ним частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору, тобто, вказана правова норма (ч. 4 ст. 849 ЦК України) презюмує правомірність дій підрядника при виконанні договору, і саме тому в разі відмови від договору виникає обов`язок замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати його збитки.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , направляючи листа про розірвання договору № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року відповідачу ФОП ОСОБА_2 , скористався своїм правом на односторонню відмову від цього договору.

Підстав для реалізації позивачем свого права на одностороннє розірвання вказаного договору, даний лист не містить, тому суд вважає, що позивач скористався своїм правом, визначеним ч. 4 ст. 849 ЦК України, на безумовне право замовника відмовитися від договору без будь-яких причин та умов.

Закон не вказує на момент припинення зобов`язань сторін у випадку розірвання договору в односторонньому порядку, тому суд вважає, що цей момент слід визначати за аналогією з визначенням моменту укладення договору.

У ст. 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, як це зазначено з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, тому, виходячи із аналогії при односторонньому розірванні договору, такий договір вважатиметься розірваним з моменту отримання стороною, договір з якою розривається, повідомлення про таке розірвання.

Враховуючи наведене і те, що лист про розірвання договору № 10/01 на постачання меблів від позивача відповідач отримав 02 лютого 2018 року, суд вважає, що саме з цієї дати договір № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року є розірваним в односторонньому порядку, у результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне за собою припинення зобов`язань його сторін та відповідно і наслідки розірвання цього договору.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач ОСОБА_2 , допитаний у судовому засіданні як свідок та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснив суду, що після укладення договору № 10/01 від 10 січня 2018 року між ним і позивачем, домовленості щодо характеристик замовлених позивачем меблів та отримання від позивача передплати в розмірі 30000 грн., він придбав необхідні матеріали та меблеву фурнітуру для виконання цього замовлення. Через деякий час, трохи більше ніж через тиждень (точної дати він не пам`ятає), до нього зателефонував позивач та повідомив, що він відмовляється від вказаного договору на постачання меблів, хоче його достроково розірвати та повернути здійснену по договору попередню оплату. У ході неодноразових телефонних переговорів між ними була досягнута домовленість достроково розірвати договір на постачання меблів. Також він домовився із позивачем про часткове повернення попередньої оплати за договором № 10/01 на постачання меблів у розмірі 16700 грн., оскільки решта коштів були використані при виготовленні меблів під конкретне замовлення позивача.

Також відповідач у суді пояснив, що пропонував позивачу забрати ті матеріали та меблеву фурнітуру, які вже були використані (розрізані по розмірах, приклеєні та прикручені) в ході виготовлення замовлених позивачем меблів. Однак, позивач відмовився, так і не приїхав за вказаними матеріалами та фурнітурою. 20 січня 2018 року він (відповідач) на власному автомобілі приїхав до позивача ОСОБА_1 за адресою місця його проживання: АДРЕСА_1 , для того, щоб повернути позивачу погоджену суму коштів у розмірі 16700 грн. Розмова між ним і ОСОБА_1 відбувалася в автомобілі відповідача в присутності дружини позивача. У ході цієї розмови була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_1 повертає йому оригінал договору на постачання меблів. Позивач спочатку виконав вказану домовленість та передав оригінал договору на постачання меблів відповідачу, однак після того як він (відповідач) повернув позивачу грошові кошти в розмірі 16700 грн., позивач почав його бити та силою відібрав оригінал вказаного договору.

Крім того, відповідач зазнанчав, що у зв`язку з нанесенням йому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, він звернувся до Броварського відділу поліції, на підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження, яке внесене 21 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000431, у ході якого сторони надавали посянення.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що оскільки договір № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року є розірваним з 02 лютого 2018 року, 20 січня 2018 року ним за домовленістю з позивачем повернуто із 30000 грн. сплачених ОСОБА_1 як передплата за договором № 10/01 на постачання меблів частину грошових коштів у розмірі 16700 грн., іншу частину в розмірі 13300 грн. ним витрачено на закупівлю необхідних матеріалів для виготовлення замовлення позивача, тому він не повинен повертати останьому решту суму коштів.

На підтвердження закупівлі матеріалів та меблевої фурнітури для виготовлення меблів на замовлення позивача ОСОБА_1 , відповідач ФОП ОСОБА_2 надав суду квитанції від 10 та 11 січня 2018 року, що співпадають з часом укладення договору № 10/01 від 10 січня 2018 року та підтверджують здійснення відповідачем цих витрат.

У ході розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та відповідачем ФОП ОСОБА_2 не була підписана специфікація до договору № 10/01, тому відповідач не мав права без її підписання розпочинати роботи та закуповувати матеріали для виконання його замовлення.

Зазначені доводи позивача ОСОБА_1 , суперечать умовам договору № 10/01, оскільки за умовами п. 5.2 цього договору вартість товару в розмірі 58000 грн. погоджена сторонами саме у відповідності зі специфікацією, договір підписаний позивачем без будь-яких зауважень, тобто слід дійти висновку, що при укладенні договору вказана специфікацію була наявна, сторони погоджували вартість товару саме відповідно до цієї специфікації, тому ці доводи позивача суд до уваги не приймає.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки будь-яких порушень виконання умов договору відповідачем ФОП ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 у листах-повідомленнях про розірвання та відмову від договору не зазначив, у ході розгляду справи цих обставин судом не встановлено, позивач скористався своїм право на безумовну добровільну відмову від укладеного договору № 10/01 від 10 січня 2018 року, передбачену ч. 4 ст. 849 ЦК України, відповідач 20 січня 2018 року, тобто до дати розірвання договору до 02 лютого 2018 року, повернув позивачу грошові кошти в розмірі 16700 грн. із 30000 грн., сплачених позивачем як передоплату, відповідачем було здійснено витрати на закупівлю матеріалів для виготовлення меблів на замовлення позивача, тому відмова позивача від договору не може бути підставою для повернення йому грошових коштів у розмірі 13300 грн, оскільки зобов`язання сторін є припиненими у зв`язку із розірванням договору з 02 лютого 2018 року, тому позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать вимогам ч. 4 ст. 653 та ч. 4 ст. 849 ЦК України.

Посилання позивача як на підставу позову на п. 6.2 договору № 10/01 від 10 січня 2018 року є безпідставним, оскільки цим пунктом договору не передбачено право Замовника вимагати у Постачальника повернення сплачених останньому коштів у випадку дострокового розірвання договору, оскільки у даному випадку застосуванню підлягають саме положення ч. 4 ст. 653 та ч. 4 ст. 849 ЦК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 13300 грн. як передоплати за договором № 10/01 на постачання меблів від 10 січня 2018 року відсутні, тому позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.