Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 335/15528/17-ц

провадження № 61-6755св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Третя запорізька державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року у складі судді Громової І. Б.

та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року

у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - Третя запорізька державна нотаріальна контора, про стягнення грошових коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 20 грудня 2014 року між ним

та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів,

на підтвердження укладення якого останньою була написана розписка, згідно якої вона взяла у борг на господарські потреби 255 000,00 доларів США, строком до 20 травня 2016 року. При передачі коштів були присутні свідки, зокрема: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 зазначав, що 26 вересня 2016 року він звертався до Третьої запорізької державної нотаріальної контори із заявою-претензією

до спадкоємців ОСОБА_3 .

Вважав, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою.

ОСОБА_1 зазначав, що сума заборгованості ОСОБА_3 перед ним складала 255 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 13 грудня 2017 року складало 6 930 900,00 грн.

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина,

до складу якої входить: 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частина садового будинку № НОМЕР_1, літ. А-2, розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос», Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер :06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос»

на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_1 ; 1/2 частина земельної ділянки площею

0,054 га, кадастровий номер :06:002:1013, розташованої

у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 ; 1/2 частина транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно звітів про оцінку майна ринкова вартість 1/4 частини зазначеної квартири складає 256 329,75 грн; 1/2 частка садового будинку № НОМЕР_1, літ.А-2, розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос», Лукашівська сільська рада, Запорізький район, Запорізька область , - 134 251,00 грн;

1/2 частка земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер :06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос»

на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка НОМЕР_1 - 66 605,00 грн; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,054га, кадастровий номер :06:002:1013, розташованої

у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 -

66 605,00 грн; 1/2 частка транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 - 82 006,00 грн.

Оскільки спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на думку ОСОБА_1 , стягненню з відповідача підлягає 605 796,75 грн.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 605 796,75 грн боргу спадкодавця. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня

2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів

на підтвердження того, яке саме майно прийняла у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та доказів її фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яке саме майно прийняла у спадок відповідач та яка його вартість,

що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів. При цьому посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та докази її фактичного проживання

зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому правильним визнав висновок суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права,

а саме: застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 16 січня 2019 року у справі № 487/9435/15-ц (провадження

№ 61-19223св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 564/721/16-ц (провадження № 61-1654св19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), що, на думку ОСОБА_1 , призвело до неправильного вирішення справи.

Також ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 335/15528/17-ц із Запорізького районного суду Запорізької області.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року справу № 335/15528/17-ц призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2

на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними

та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно розписки від 20 грудня 2014 року ОСОБА_3 взяв у борг

у ОСОБА_1 на господарчі потреби 255 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 20 травня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

24 вересня 2016 року ОСОБА_1 надсилав претензію кредитора до Третьої запорізької державної нотаріальної контори, у якій повідомляв, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_3 .

Відповідно до заяви від 01 листопада 2016 року, посвідченої консулом посольства України у Королівстві Норвегія за реєстровим номером 572/388, ОСОБА_6 та відповідно до заяви від 03 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н. О., ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 .

Згідно із копією спадкової справи, заведеною Запорізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не зверталась.

Відсутні належні та допустимі докази того, що після смерті ОСОБА_3 спадкова маса складається саме із зазначеного в позові майна, зокрема:

1/4 частина квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частина садового будинку № НОМЕР_1, літ. А-2 , розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області;

1/2 частина земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер :06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос»

на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_1 ; 1/2 частина земельної ділянки площею

0,054 га, кадастровий номер :06:002:1013, розташованої

у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 ; 1/2 частина транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Звіти про незалежну оцінку вартості майна складено не на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, а саме: звіт про незалежну оцінку вартості квартири АДРЕСА_1 складено станом на 22 листопада 2016 року; звіти про незалежну оцінку земельних ділянок площами по 0,054 га, кадастрові номери :06:002:1012 та :06:002:1013 складено 07 вересня 2016 року, звіт про незалежну оцінку садового будинку № НОМЕР_1, літ. А-2, розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос», Лукашівська сільська рада, Запорізький район, Запорізька область , складено 07 вересня 2016 року та звіт про незалежну оцінку транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 складено 22 вересня

2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),

до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права

та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини

і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці

у спадщині.

Із матеріалів копії спадкової справи № 263/2016, заведеної на підставі претензії кредитора ОСОБА_1 щодо майна померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що відповідно до заяви

від 01 листопада 2016 року, посвідченої консулом посольства України

у Королівстві Норвегія за реєстровим номером 572/388, ОСОБА_6

та відповідно до заяви від 03 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н. О., ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 .

Крім того із матеріалів копії спадкової справи № 263/2016, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що ніхто

зі спадкоємців померлого до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертався.

Разом із тим, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те,

що ОСОБА_2 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявила про відмову

від прийняття спадщини.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 адреса її реєстрації зазначена: АДРЕСА_1

(а. с. 146-147, т. 1).

Згідно із довідкою Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області

від 18 вересня 2018 року № 2313-5442/2313.1-18 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 138, т. 2).

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції,

у порушення вимог статей 89, 263-265, 367, 382 ЦПК України на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не перевірив доводів позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо правового статусу квартири

АДРЕСА_1 , у якій були зареєстровані та проживали ОСОБА_2

та її чоловік ОСОБА_3 ; хто є її власником та чи поширюється на вказане майно інститут спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим не з`ясував правового статусу іншого майна, зокрема: садового будинку № НОМЕР_1, літ. А-2, розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос», Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області ; земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер :06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос»

на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_1 ; земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер :06:002:1013, розташованої у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 ; транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яке на думку позивача входить у склад спадщини, що відкрилась після смерті

ОСОБА_3 , хто є власником цього майна та чи поширюється на вказане майно інститут спільної сумісної власності подружжя.

Від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору

по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника.

Констатувавши факт недоведеності позивачем одержання відповідачем

в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна, суд апеляційної інстанції обмежився лише відсутністю даних у спадковій справі про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли.

Проте, відсутність таких даних у спадковій справі не свідчить про те,

що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідач спадщини не прийняла.

Суд апеляційної інстанції не дослідив наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживала разом

зі своїм чоловіком на час відкриття спадщини.

Також не врахував наявність у матеріалах справи звітів щодо вартості спірного майна.

Отже, суд апеляційної інстанції не з`ясував всі конкретні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та впливають

на правильність його вирішення.

Тому висновки апеляційного суду про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції є передчасними.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнята з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України

є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович