Справа №932/6885/21
Провадження №2-о/932/168/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Лукінової К.С.

за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А.

розглянувши у загальному позовному провадженні (з повідомленням сторін) цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Шевченківський районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ :

Заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона діє в інтересах ОСОБА_2 , що є сином померлої ОСОБА_3 , за обставин хвороби, що потягла за собою смерть особи, стосовно якої встановлюється факт смерті. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті ОСОБА_3 відбувався на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документи, які можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Місцем смерті ОСОБА_3 є м. Донецьк. Метою звернення до суду є отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 українського зразка. Встановлення факту смерті необхідно для зміни статусу ОСОБА_2 на дитину-сироту. Факт смерті ОСОБА_3 , підтверджується наступними доказами: копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 15.06.2021 року, видане «Донецьким міським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», копією довідки про причини смерті до форми №106/у №676 від 14.06.2021 року, трудовою книжкою ОСОБА_3 , де є запис п.13 «звільнена у зв`язку зі смертю». Факт споріднення ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_3 підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.12.2011 року.

Справу розглянуто відповідно до ст. 211 ЦПК України у відсутності заявниці та представника заінтересованої особи.

Заявниця у судове засідання не з`явилась, проте у поданій заяві просила проводити розгляд заяви без її участі.

Представник заінтересованої особи Шевченківського районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, проте надіслав лист на адресу суду про проведення розгляду справи без присутності співробітників відділу, в зв`язку з робочим навантаженням.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 .

Згідно копії рішення №109 від 21.03.2012 року про призначення опіки над ОСОБА_2 призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім, а тому заявниця ОСОБА_1 діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтвом про смерть, видане 15.06.2021 року на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, у віці 52 року.

Відповідно до копії довідки про причини смерті до форми №106/у №676 від 14.06.2021 року ОСОБА_3 померла у зв`язку з хворобою.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 звільнена 14.06.2021 року з посади прибиральниці службових приміщень у зв`язку зі смертю.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У даному випадку заяву подано опікуном сина померлої.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником подано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.06.2021 року, видане на тимчасово окупованій території України, з якого видно, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, копію довідки про смерть до форми №106/у №676 виданої 14.06.2021 року про причину смерті ОСОБА_3 .

Оцінюючи свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 317 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_3 , встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст. 141, 211, 265-269, 315, 317 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Шевченківський районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, у віці 52 роки.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 317 ЦПК України допустити негайне виконання рішення шляхом його невідкладного направлення до Шевченківського районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Лукінова