Провадження № 6/643/276/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

представника боржника адвоката Петракова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові заяву товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні по справі № 643/13108/18 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просить замінити стягувача АТ «УкрСиббанк» на ТОВ ФК «Кредит-капітал»у виконавчому провадженні по справі № 643/13108/18 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 03.05.2017, посилаючись на те, що відповідно договору факторингу № 140 від 24.06.2019, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ТОВ ФК «Кредит-капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які є боржниками АТ «УкрСиббанк», в тому числі і до ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник боржника адвокат Петраков В.А. проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_1 своєї згоди щодо переходу права вимоги до нового стягувача не надавав, та має намір сплатити заборгованість у повному обсязі первісному стягувачу, заявником не надано до суду доказів на підтвердження того, що він є належним стягувачем та установою, яка має право на здійснення фінансових операцій, представник боржника наполягав на визнанні явки стягувача в судове засідання обов`язковою.

Суд, заслухавши представника боржника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Заявник у заяві про заміну сторони виконавчого провадження скористався своїм процесуальним правом та заявив клопотання про проведення розгляд заяви без участі його представника.

Підстави для визнання явки представника заявника у судове засідання обов`язковою, відсутні.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи і письмовими доказами, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2019 у справі № 643/13108/18, яке набрало законної сили 14.02.2019, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 03.05.2017 станом на 11.09.2018 у розмірі 40740,13 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (а.с.37-39).

24.06.2019 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладений договір факторингу № 140, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які є боржниками АТ «УкрСиббанк», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 03.05.2017, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту приймання-передачі права вимоги, копією Реєстру боржників до договору факторингу № 140 від 24.06.2019, копією платіжного доручення № 15415 від 24.06.2019 (а.с.6-65).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» зареєстроване у Реєстрі 25.06.2007, дані про основний вид економічної діяльності: інші види кредитування (а.с.66).

Таким чином, доводи представника боржника про те, що заявник не є належним стягувачем та установою, яка має право на здійснення фінансових операцій, є необґрунтованими та спростовуються вищезазначеними письмовими доказами.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Порядок заміни сторони виконавчого провадження визначено статтею 442 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно частини першої статті 55 ЦПК України (процесуальне правонаступництво) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Правонаступництвом у виконавчому проваджені є заміна кредитора з переходом до нього права вимоги до боржника, і такий кредитор у силу ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» має право звернутися про заміну сторони виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; дарування (частина друга статті 718 ЦК України; факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив..

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Аналогічна позиція міститься і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18 (ЄДРСРУ № 73001190), у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

З наведеного слідує, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Крім того, стаття 442 ЦПК України є імперативною нормою, оскільки у ній визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Доказів виконання зазначеного судового рішення стороною боржника до суду не надано, та як вбачається з пояснень представника боржника, наданих ним у судовому засіданні, на теперішній час заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконане.

Таким чином, стягнута за рішенням суду сума заборгованості, може бути отримана правонаступником ТОВ «ФК «Кредит-капітал».

Оскільки підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальних правовідносинах (ст.ст. 512, 514 ЦК України), заміна сторони правонаступником може на будь-якій стадії провадження по справі, до повного виконання своїх зобов`язань боржником.

Згідно правової позиції, що висловив Верховний Суд України у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 про те, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 вказано, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Згідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд у контексті аналогічних обставин цієї справи щодо правонаступництва кредитора враховує вказані висновки щодо застосування вищевказаних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому, зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Суд зауважує, що рішення суду, яке було ухвалено на підставі договорів, лише підтверджує передбачене договорами право і тому правонаступництво за цими договорами, не припиняється внаслідок такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, встановлена наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст. ст. 247 ч.2, 260, 442 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Замінити стягувача публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні стосовно боржника ОСОБА_1 , з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2019 у справі № 643/13108/18 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 03.05.2017, на правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09.09.2021.

Суддя Т.В. Поліщук