Номер провадження 2/754/2924/21
Справа №754/1140/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко Ю.В,

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк», Позивач, Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - Відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 року, у розмірі 36330,09 грн. станом на 14.12.2020 року.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14.08.2015 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила над банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач.

Заявою Відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Виконання Відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці.

Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу, однак порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 14.12.2020 року має заборгованість у розмірі 36330,09 грн., яка складається з наступного:

-31447,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

-31447,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

-4882,17 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

-0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

-0,00 грн. - нарахована пеня;

-0,00 грн. - нараховано комісії.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін по справі.

20.04.2021 року від представника Відповідача - адвоката Сініциної О.П. до суду надійшов Відзив на позов, відповідно до змісту якого вбачається, що остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, в тому числі із застосування строків позовної давності. Таку свою позицію обґрунтувала тим, що Позивач не підтвердив жодними належними та допустимими доказами як зміну кредитного ліміту, так і той факт, що тіло заборгованості, яку просить стягнути позивач складає 31447,96 грн. Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами видачу кредитної картки Відповідачу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі саме кредитної картки Відповідачу. Окрім того, Анкета-заява, копія якої міститься в матеріалах справи не містить будь яких ідентифікаційних даних, які б свідчили про намір Відповідача на отримання кредитної картки Банку, оскільки вид картки та бажаний розмір кредитного ліміту не зазначений в Анкеті-заяві взагалі. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Витяг із Умов і правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_1 . Також не надано належних та допустимих доказів того, що тіло кредиту, тобто рівень кредитного ліміту на картці становить 31447,96 грн. Анкета-заява від 14.08.2015 року не містить даних щодо отримання кредитної картки та бажаного кредитного ліміту. Окрім цьому, Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, існували на день підписання Відповідачем Анкети-заяви. В той же час, сама Анкета-заява від 14.08.2015 року не містить даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг позивачем, тарифів, які існували на день укладання договору між сторонами. Наданий розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Представник Відповідача вважає необґрунтованим сплату Відповідачем Банку відсотків за користування кредитом, комісії, в розмірах, зазначених в Тарифах, шляхом автоматичного списання грошей з поточного рахунку ОСОБА_1 і збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом (п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг). через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 14.08.2015 року, оскільки витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Згідно наданого позивачем розрахунку боргу, за період з 14.08.2015 року до 02.05.2020 року, ОСОБА_1 здійснювала погашення за кредитним договором від 14.08.2015 року (30 колонка, «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості»), в тому числі відбувалось автоматичне списання коштів з її особистої картки, на загальну суму 109696,22 грн. Враховуючи наведені обставини, відповідач ОСОБА_1 в період з 14.08.2015 року до 02.05.2020 року повністю погасила заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту, тому права позивача не порушені і не підлягають захисту в обраний ним спосіб. Також, зазначала про те, що Позивач пропустив строки звернення до суду, адже, Позивач зазначає, що Відповідачу було надано кредит за договором б/н від 14.08.2015 року. При цьому, Позивач звернувся до суду з даним позовом 21.12.2020 року, тобто через 5,4 роки.

Згідно Відповіді на Відзив, що 01.06.2021 року надійшла на адресу суду вбачається, що підписавши Анкету-Заяву Відповідач підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняла умови договору та погодилася з ними. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості, та відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимим доказами. Крім того, Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 10.01.2021 року до спливу строку позовної давності, оскільки строк дії пере випущеної картки діє до останнього дня 05.2023 року. У зв`язку з вищевикладеним, обставини, на які Відповідач посилається як на підставу для відмови у позові, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем отримано при зверненні до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, при цьому, від представника Відповідача - адвоката Сініциної О.П. до суду надійшла заява, відповідно до змісту якої вбачається, що вона не заперечує щодо проведення розгляду справи у її відсутність. Також просить врахувати її позицію, викладену у Відзиві на позов та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав.

Як вбачається з письмових доказів, досліджених судом, 14.08.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації викладеної у вказаній Анкеті-заяві ОСОБА_1 висловила свою згоду з тим, що ця Анкета-заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Позивач додав також Витяг з «Тарифів банку» та Витяг до Умов та Правил надання банківських послуг, які не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Згідно наданого Позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 14.12.2020 року становить 36330,09 грн. та складається з наступного:

-31447,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

-31447,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

-4882,17 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

-0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

-0,00 грн. - нарахована пеня;

-0,00 грн. - нараховано комісії.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ « ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За правилами ст. 10561 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Анкетою -заявою від 14.08.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані Позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати: складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору - Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка ) (Стандарт) та встановлення в пункті 5.5 цих Умов, строків позовної давності тривалістю в п`ять років, оскільки Умови не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019 року зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Враховуючи позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду №342/180/17 від 03.07.2019 року, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису Відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.08.2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів , прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд зауважує, що безпосередньо Анкета-заява, підписана сторонами 14.08.2015 року, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Також в анкеті-заяві позичальника сума кредиту та процентна ставка не зазначена.

В матеріалах справи наявна довідка про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , яка не підписана Відповідачем, а тому вона не може підтверджувати обставини, що стосуються предмету спору та що саме з викладеними в ній умовами кредитування ознайомилася Відповідач, підписуючи Анкету-заяву.

Окрім того, відносно довідки про умови кредитування, то про необов`язковість її врахування при вирішенні спірних відносин через те, що вона не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, оскільки не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту, тощо, вказав Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року в справі № 365/159/19.

При цьому, в зазначеній довідці про зміну умов кредитування зазначено, що старт карткового рахунку НОМЕР_1 розпочався 04.04.2015 року, тобто за 4 місяці до підписання анкети заяви б/н від 14.08.2015 року, а також зазначено, що:

- 14.08.2015 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1900 грн., в подальшому, цього ж дня,

- 14.08.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 300 грн.,

- 12.11.2015 року збільшено до 2300 грн.;

- 04.10.2016 року зменшено кредитний ліміт до 1000 грн.;

- 19.10.2016 року збільшено кредитний ліміт до 1500 грн.;

- 24.05.2017 року збільшено кредитний ліміт до 12000 грн.;

- 13.10.2017 року збільшено кредитний ліміт до 14000 грн.;

- 06.06.2018 року зменшено кредитний ліміт до 3000 грн.;

- 14.09.2018 року збільшено кредитний ліміт до 13000 грн.,

- станом на 01.06.2020 року - кредитний ліміт складає 0,00 грн., тобто, тіло кредиту станом на 01.06.2020 року склало 0,00 (нуль) гривень.

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем,

-14.08.2015 року - тіло кредиту склало 0,00 (нуль) грн.;

-станом на 12.11.2015 року не вбачається зміни кредитного ліміту;

- станом на 04.10.2016 року дані щодо зміни кредитного ліміту відсутні;

-станом на 19.10.2016 року не вбачається зміни кредитного ліміту, при цьому сальдо заборгованості за тілом кредиту складає 1294,56 грн.;

-станом на 24.05.2017 року не вбачається зміни кредитного ліміту, при цьому сальдо заборгованості за тілом кредиту складає 418,94 грн.;

-станом на 13.10.2017 року не вбачається зміни кредитного ліміту, при цьому сальдо заборгованості за тілом кредиту станом на 16.10.2017 року складає 304,81 грн., а станом на 17.10.2017 року сальдо заборгованості за тілом кредиту складає 0,00 (нуль) грн.;

-станом на 06.06.2018 року не вбачається зміни кредитного ліміту, при цьому сальдо заборгованості за тілом кредиту складає 2744,08 грн.;

-станом на 14.09.2018 року не вбачається зміни кредитного ліміту, при цьому сальдо заборгованості за тілом кредиту складає 590,62 грн.

Отже, позивач не підтвердив жодними належними та допустимими доказами як зміну кредитного ліміту так і той факт, що тіло заборгованості, яку просить стягнути позивач складає 31447,96 грн.

Крім того, про такий документ, як довідка про зміну умов кредитування , в Анкеті-заяві позичальника від 14.08.2015 року нічого не зазначено, як про складову частину договору банківського обслуговування.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Аналізуючи дані розрахунку заборгованості, наданої Позивачем, в ньому відсутні дані щодо зміни кредитного ліміту у зазначені позивачем періоди з 14.08.2015 року до 01.06.2020 року. Окрім того, розрахунки заборгованості в період з 01.07.2019 року - 10.10.2019 року здійснювалися за ставкою 86,4 %, в період з 21.10.2019 року - 27.02.2020 року за ставкою 84,0 %, в період з 01.03.2020 року - 02.05.2020 року та за ставкою 42%, про що Відповідач не була повідомлена та не надавала своєї згоди.

Окрім того, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, Позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заборгованості, яку він просить стягнути з Відповідача, із зазначенням чітких сум та їх складових, з яких вираховується її розмір.

В розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не вказана фактична кількість днів прострочення виконання зобов`язання відповідачем, а також період, за який виникла заборгованість та обґрунтування завищеної ставки відсотків за кредитом.

Окрім того, наданий банком розрахунок підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади.

Розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту; не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку.

Розрахунок заборгованості, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Наданий розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Така саме правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду по справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018 року.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку боргу, за період з 14.08.2015 року до 02.05.2020 року, ОСОБА_1 здійснювала погашення за кредитним договором від 14.08.2015 року (30 колонка, «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості»), в тому числі відбувалось автоматичне списання коштів з її особистої картки, на загальну суму 109 696,22 грн.

Враховуючи наведені обставини, відповідач ОСОБА_1 в період з 14.08.2015 року до 02.05.2020 року повністю погасила заборгованість за фактично отриманим тілом кредит.

А тому, повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд приходить до висновку про відмову Банку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, адже правомірність нарахування такої заборгованості Банк в ході розгляду справи належними та достовірними доказами не довів.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та оскільки в задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, судові витрати залишаються не відшкодованими Позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Таран Н.Г.