Справа № 234/7958/21
Провадження № 2/234/3202/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кравченко О.Ю.,

секретар судового засідання Малушка С.В.

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

справа №234/7958/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голованік В.В., з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з 15.10.1980 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача ОСОБА_3 , вартість квартири згідно наданого звіту складає 470 000 грн. Вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її та відповідача.

Крім того, за відповідачем зареєстрована ј частка квартири АДРЕСА_2 , де мешкає вона та відповідач. Вартість ј частки квартири складає 193 969 грн. З урахуванням того, що вони з відповідачем мешкають у цій квартирі доволі тривалий час, вважає, що з вкладанням спільних коштів вартість ј частки квартири АДРЕСА_2 значно збільшилася і таке майно можна вважати спільним майном подружжя.

Останнім часом життя з ОСОБА_3 стало нестерпним, відповідач нехтує сімейними цінностями, ображає її, застосовує фізичне насильство. Не соромиться, незважаючи на вік та роки, прожиті разом, наявність спільних, вже дорослих дітей, мати коханку і відкрито цим хизуватися. Проживання з відповідачем в одному житловому приміщенні неможливо.

Позивачка намагалася знайти порозуміння з відповідачем, домовитися про порядок поділу нерухомого майна, але відповідач веде себе зухвало, незрозуміло, вкрай агресивно. Ці обставини змушують її звернутися до суду.

Позивачка просить суд:

1. Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 50,2 кв.м., в тому числі житловою площею 27,6 кв.м. та ј частку квартири за адресою АДРЕСА_4 .

2. Поділити спільне майно подружжя наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку квартири АДРЕСА_2 , припинити право власності ОСОБА_3 на ј частку квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

3. Стягнути з ОСОБА_3 різницю у вартості часток, а саме 41031 грн. та судовий збір у розмірі 3319,85 грн.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав частково та просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_5 та поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за ним та позивачкою право власності на цю квартиру в рівних долях. В іншій частині вимог просив відмовити. В обґрунтування відзиву посилається на те, що квартира АДРЕСА_5 була придбана у шлюбі, договір оформлений нього, за законом позивачка має право на Ѕ частку цієї квартири, як на спільне майно подружжя, тому він не заперечує проти її поділу. Вимоги позивачки щодо включення у склад спільного майна подружжя ј частини квартири АДРЕСА_2 є незаконними, тому що ця частина квартири належить йому по приватизації, яка відбулася у 1999 році на усю їхню родину: на нього, позивачку та на їх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у рівних долях по ј частини кожному. У подальшому позивачка подарувала свою долю їхній доньці ОСОБА_3 . Тобто його ј частина квартири є його приватною власністю і ніякого відношення до спільного майна подружжя не має та не може бути предметом поділу.

Ухвалою від 06.07.2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухав пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

З копії свідоцтва про право власності на житло вбачається, що ј частина квартири АДРЕСА_6 приватизована ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», свідоцтво про право власності видане органом приватизації міськвиконкому 09.12.1999 року згідно з розпорядженням (наказом) від 09.12.1999 року №8882/1 (а.с.7-8).

За договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2020 року, засвідченим державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстрованим в реєстрі за №1-2216, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_5 (а.с.9-10).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220574645 від 17.08.2020 року, право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.11).

Як вбачається з витягу зі звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_5 на підставі договору на проведення експертної оцінки вартості майна №10/03/21 від 05.03.2021 року, ринкова вартість ј частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , складає 193 969 грн.; ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_3 складає 470 000 грн. (а.с.14-15).

Сторони погоджуються з висновками щодо вартості спірного майна, заперечень щодо вартості майна від відповідача не надійшло.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що квартира за адресою АДРЕСА_3 придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти, тому відповідно до ст.60 СК України є спільним майном подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачкою у рівних частках по Ѕ частки кожному.

Щодо вимог про визнання ј частки квартири АДРЕСА_2 спільним майном подружжя та його поділу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 09.12.1999 року відповідно до Закону України від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон № 2482-XII) була приватизована ј частина квартири АДРЕСА_2 .

На час придбання даної квартири правовідносини подружжя щодо спільного майна були врегульовані Кодексом про шлюб та сім`ю України (далі КпШС). Статті 22, 24 КЗпШС не відносили придбане в порядку приватизації майно до спільного майна подружжя.

Законом України « Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року N 2913-VI стаття 61 Сімейного кодексу України доповнена частиною п`ятою такого змісту: « об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації".

Однак, законом України від 17. 05. 2012 р. № 4766-VI "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, знову змінено. Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст. 61 СК виключено.

Отже, оскільки ј частка квартири АДРЕСА_6 була приватизована відповідачем відповідно до Закону № 2482-XII, то вона, відповідно до наведених норм законодавства, не відноситься до спільного майна подружжя, а є особистою власністю відповідача ОСОБА_3 , тому поділу не підлягає.

Доводи позивачки щодо збільшення вартості ј частини спірної квартири з часу її придбання, суд вважає неспроможними з наступних підстав.

Статтею 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі за текстом КпШС) в редакції, діючій на момент придбання спірної квартири, визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні за змістом норми містить і Сімейний кодекс України, що набрав чинність 01.01.2004 року (стаття 62), який діє на теперішній час.

Так, відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, позивачкою не надано суду доказів того, що вартість ј частки спірної квартири АДРЕСА_6 збільшилася внаслідок особисто її затрат, або спільних трудових чи грошових затрат подружжя, тому суд не може прийняти такі доводи позивачки до уваги.

Доводи позивачки про те, що вони разом з відповідачем ОСОБА_3 мешкають у спірній квартирі та останній нехтує сімейними цінностями, ображає її, застосовує фізичне насильство, на підтвердження чого позивачкою надано роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови від 02.03.2021 року у справі №234/2345/21 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, суд не може прийняти до уваги, оскільки зазначені доводи не мають правового значення при вирішенні спору про поділ майна подружжя.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання ј частки квартири за адресою АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя та поділ вказаного майна шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частку квартири за адресою АДРЕСА_4 , припинивши право власності ОСОБА_3 на неї , а також стягнення з ОСОБА_3 різниці у вартості часток у сумі 41 031 грн. - не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя двокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_7 та її поділу між позивачкою та відповідачем шляхом визнання за ними права власності на зазначену квартиру - по Ѕ частки за кожним.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2350 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , придбану на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І.

Провести поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , за кожним.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2350 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят грн. 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду виготовлений 03.09.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко