ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 643/452/21

провадження №22-ц/818/5978/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Тимош О.М. в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021року відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Проте, суд не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам та безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заявипро забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано обґрунтування того, яким чином незабезпечення позову може реально утруднити або унеможливити виконання рішення про стягнення коштів; вважає запропонований захід забезпечення позову передчасним, таким, що не впливає на виконання рішення або ефективний захист прав позивача та є непропорційним. Доказів, що підтверджують наявність наміру відповідача на відчуження належної їй квартири, суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте колегія суддів не в повному обсязі може погодитись з мотивами відмови у забезпеченні позову, на які посилався суд першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення коштів в сумі 361 000 рос. руб., що станом на 11 січня 2021 року за офіційним курсом НБУ становить 138624 грн.

Як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач має російське громадянство та постійно перебуває на території Російської Федерації, про це свідчить факт повернення надісланої відповідачу за відомою адресою судової кореспонденції з позначкою «за відсутності адресата». Оскільки за місцем знаходження відповідної квартири відповідачка ОСОБА_2 перебуває вкрай рідко, отже є обгрунтовані припущення вважати, що відповідач позбавиться всього належного їй майна. Тоді як ціна позову є істотною, а будь-яке інше майно у відповідача відсутнє та отримати відомості щодо нього неможливо. Вважає, що наявні підстави для задоволення її заяви, тому просить суд заборонити відчуження щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави в сумі 361000 рос. руб., що станом на 11 січня 2021 року за офіційним курсом НБУ становить 138624 грн.

З інформаційної довідки №268531618 від 02.08.2021 року убачається, що відповідачці ОСОБА_2 з 15 червня 2005 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 15 червня 2005 року.

Колегія суддів вважає, ціна позову не є співмірною заходам забезпечення позову, які просить вжити позивач, а саме заборонити відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вартість квартири значно перевищує розмір суми , яку просить стягнути позивач.

Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. Проте помилково не зазначив про неспівмірність заходів, які просить вжити позивач, заявленим позовним вимогам. У зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021року змінити в частині мотивів відмови у забезпеченні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 01.12.2021 року