Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 2-з/711/101/21
Справа № 711/5260/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,-

встановив:

19.08.2021 року ОСОБА_1 , в собі свого представника - адвоката Гарбазей Д.О., звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.08.2021 справа № 711/5260/21 (провадження №2/711/2515/21) передана на розгляд судді Демчика Р.В.

Також, разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову (провадження №2-з/711/101/21), в якій позивач просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом:

1. Заборони ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 вселяти третіх осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , надавати право користуватися таким особам своїми 3/8 частинами квартири, в тому числі укладати договори оренди, найму, безоплатного користування тощо з третіми особам, а також надавати згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі третім особам, що не є близькими особами ОСОБА_3 .

2. Заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації місця проживання вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання третіх осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , 5/8 частин якої на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 та 3/8 частин якої зареєстровані за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що позивач звернулася до Придніпровського райсуду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить встановити порядок користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні їх спільної часткової власності, у зв`язку із чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав та законних інтересів. Тому позивач вважає, що у нього є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може вчинити дії, щодо вселення сторонніх осіб до прийняття рішення судом про встановлення порядку користування, треті особи будуть мати доступ до будь-якої з кімнат, а відтак і до речей та цінностей позивача, а вона не зможе вжити жодних дій щодо їх охорони, так як не має жодної з кімнат в своєму особистому користуванні. Вважає, що для ефективного забезпечення позову, необхідно заборонити ОСОБА_3 вселяти третіх осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , надавати право користуватися своїми 3/8 частинами квартири третім особам, в тому числі укладати договори оренди, найму, безоплатного користування тощо з третіми особам, а також надавати згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі третім особам, що не є близькими особами Відповідача.

Дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З поданих документів вбачається, що дійсно сторони є співвласниками спірного майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У заяві про забезпечення позову заявник стверджує те, що відповідач може вчинити будь-які дії, які перешкоджатимуть позивачу у користуванні співвласністю, а саме спірною квартирою. Також заявник вказує, що існує реальна загроза того, що відповідач може вчинити будь-які дії, щодо вселення третіх осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , надавати право користуватися своїми 3/8 частинами квартири третім особам, в тому числі укладати договори оренди, найму, безоплатного користування тощо з третіми особам, а також надавати згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі третім особам, що не є близькими особами відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням обставин встановлених під час розгляду даної заяви, суд приходить до висновку, що вимога заявника про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборони ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 вселяти третіх осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , надавати право користуватися таким особам своїми 3/8 частинами квартири, в тому числі укладати договори оренди, найму, безоплатного користування тощо з третіми особам, а також надавати згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі третім особам, що не є близькими особами ОСОБА_3 ; заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації місця проживання вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання третіх осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , 5/8 частин якої на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 та 3/8 частин якої зареєстровані за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , не підлягає до задоволення, оскільки заявником не наведено ґрунтовних підстав для застосування вказаних заходів забезпечення позову та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на які посилається заявник, як на підставу та обґрунтування забезпечення позову.

Окремо слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, а також враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Р. В. Демчик