Справа № 654/424/21
Провадження №2/654/558/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2021 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря - Ярошинської О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 2016 році вона працювала продавцем в магазині "Рубін", який знаходиться в АДРЕСА_1 . Так, 22 березня 2016 року до магазину зайшла відповідач ОСОБА_2 , з жінкою яка назвалась її матір`ю. Вони оглянули надані на реалізацію вироби із золота і висловили побажання купити набір який складався з каблучки та сережок. Вартість такого набору на той час становила 8376,00грн. з урахуванням торгової скидки.

Відповідач повідомила, що всієї суми грошей вона не має і може заплатити лише частину вартості, а решту буде виплачувати протягом кількох місяців.

Оскільки власник магазину не заперечував щодо продажу товарів у кредит в тому числі з розстрочення платежу, то вона погодилася відпустити їм зазначений товар.

ОСОБА_2 повідомила, що мешкає в АДРЕСА_2 , надала номер свого мобільного телефону.

В цей же день позивач продала відповідачу сережки та каблучку відповідно до товарного чеку від 20.03.2016, при цьому покупець внесла готівкою 3000,00 гривень і отримала розстрочку платежу на суму 5376,00 грн.

Проданий товар вважався як проданий в кредит. Весною 2019 року позивач намагалася зв`язатися з відповідачкою по телефону і оголосити їй вимогу про негайне внесення коштів, оскільки має змінитись власник магазину і буде проведена повна інвентаризація товарів та коштів. Відповідач на дзвінки не відповідала і за вказаною нею адресою ОСОБА_2 не проживає.

26.11.2019 за матеріалами Голопристанської поліції, які надійшли до Олешківського відділу поліції було прийнято рішення про закриття кримінального провадження та рекомендовано звернутись до суду у порядку цивільного судочинства. Копію постанови позивач зазначає, що отримала в лютому 2021 року.

10.03.2020 за пропозицією постачальника золотих виробів, позивач сплатила власні кошти в сумі 8517,00грн., але більше ніж на момент продажу їх відповідачці, оскільки ціна за грам золота збільшилась, і знижка в ціні на продаж золотих виробів відмінена.

На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 8517,00грн. основного боргу та три проценти річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, що становить 255,51 грн. та судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_2 суду надано відзив в якому зазначено, що обставини, на які посилається позивач не підтверджуються наданими суду доказами. Той факт, що ОСОБА_1 працювала продавцем у магазині "Рубін" в місті Олешки, мав би бути підтверджений як доказами про існування магазину, тобто його реєстрацію, місцезнаходження, так і підтвердження того, що позивач була прийнята на посаду продавця.

Також, позовна заява не містить доказів, що договір купівлі-продажу між сторонами був укладений, що здійснювався в кредит, тобто на умовах розстрочення кінцевого розрахунку.

Позовна заява не містить доказів про те, що договір купівлі-продажу між ними був таким, що здійснювався в кредит, тобто на умовах розстрочення кінцевого розрахунку.

Згідно ст.694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу.

ОСОБА_2 стверджує, що вимоги позивача з цього приводу є такими, що суперечать вимогам Закону. Так, Постанова Кабінету Міністрів України від 30 березня 2011 N 383 "Про затвердження Правил торгівлі у розстрочку фізичним особам" закріплює певний порядок здійснення таких договорів. Зокрема пункт 5 цих правил визначає наступне: "Продаж товарів у розстрочку здійснюється на підставі договору купівлі-продажу товарів у розстрочку, який укладається між суб`єктом господарювання та фізичною особою (покупцем), відповідно до якого суб`єкт господарювання зобов`язується передати обумовлений товар, а покупець провести розрахунки за товар у строки та у розмірах, передбачених договором. Договором визначаються умови, за яких здійснюється продаж товарів у розстрочку.

З наведених правових норм слідує, що цей договір мав бути укладений в письмовій формі, чого в дійсності не відбулось.

Надані в додаток матеріали кримінального провадження не є доказами в даному випадку, оскільки не мають фактичних даних про наявність передачу майна від однієї особи до іншої та будь-яких боргових зобов`язань. Ці матеріали не мають преюдиціального характеру, а тому не мають бути прийнятими як докази. До того ж опитування відповідачки та її матері проводилось без присутності адвокатів, що ставить багато питань про їх об`єктивність.

Товарні чеки, копії яких надані до позовної заяви, не є доказами про наявність заборгованості в даному випадку, оскільки вони повинні надаватись покупцеві, а не залишатись у продавця. Тим більш, що один з них датований 2020 роком, тобто через чотири роки після вчинення правочину, а не на момент здійснення продажу.

Позивач не дотримався трирічного терміну звернення до суду з приводу, викладеній у позовній заяві. Так, відповідно до ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пропущення означеного терміну має бути належним чином аргументованим. В даному випадку відповідач заперечує проти відновлення терміну позовної заяви.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав на підставах зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, повідомлені про розгляд справи в установленому законом порядку.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься товарний чек від 22.03.2016 найменування товару сережки та каблучка на суму 8376,00 грн. в касу внесено 3000,00 грн. залишок 5376,00грн. Прізвище ініціали продавця та покупця не зазначені (а.с. 4).

Також, згідно товарного чеку від 10.03.2020 виданого ПП ОСОБА_3 , сережки коштують 5907,00 грн. каблучка 5610,00 грн. на загальну суму 11517,00 грн. Внесено 3000,00 грн. Всього до сплати 8517,00 грн., без знижки. Прізвище ініціали продавця та покупця не зазначені (а.с. 4).

Зміст зазначених чеків не підтверджує укладання між сторонами за справою будь-яких угод щодо грошових коштів.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, винесеного слідчим СВ Олешківського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області Власенком А.С. від 26.11.2019 вбачається, що 11.07.2019 до ЧЧ Голопристанського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 22.03.2016 ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , шляхом довіри, заволоділа грошовими коштами у сумі 7470,00 гривень, які до теперішнього часу не повертає.

Дані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 12.07.2019 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 самостійно передала товар ОСОБА_2 , що свідчить про її власну необережність, та те, що ОСОБА_1 , надавши товар, вступила у відносини, щодо надання послуг, що свідчить про виникнення між ними цивільно-правових відносин, котрі підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства у суді. Враховуючи викладене, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 12.07.2019 за фактом шахрайства, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 5).

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Позивач звернулася до суду з даним позовом та стягнути з відповідача, посилаючись на той факт, що між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість і кошти були передані на виконання домовленостей на придбання прикрас. Будь-яких письмових правочинів на підтвердження цієї домовленості між сторонами не укладалося.

З врахуванням встановлених обставин, а саме, що відповідач набула спірні прикраси (грошові кошти) в незаборонений законом спосіб, зазначені речі були передані фізичною особою відповідачу добровільно та суду не надано доказів на підтвердження будь-яких укладених між сторонами угод щодо спірних грошових коштів, а тому підстав, передбачених ст.1215 ЦК України, для їх стягнення суд не вбачає.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевстановленого, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.253, 256, 261, 267, 1212, 1215 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.09.2021.

Суддя М. А. Данилевський