КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А.,

у цивільній справі №753/20822/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 022 000,23 грн., що складається з суми основної заборгованості у розмірі 965 436,41 грн., процентів за користування кредитними коштами у розмірі 54 310,22 грн. та пені у розмірі 2 253,60 грн.

Обґрунтовуючи позов тим, що 29 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2622/0806/88-013, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13,8 процентів річних, з кінцевим строком його повернення до 27 серпня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 квітня 2011 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 . Був укладений договір поруки № 2622/0806/88-013-Р-1, за умовами якого поручитель зобов`язався перед банком у повному обсязі відповідати за виконання позичальником обов`язків, що виникли чи можуть виникнути на підставі основного договору.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Таким чином, на підставі зазначених вище договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 29 серпня 2006 року № 2622/0806/88-013, унаслідок яких усі права кредитора за кредитним договором перейшли до АТ «Альфа-Банк».

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 1 022 000, 23 грн., яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 965 436, 41 грн., процентів за користування кредитними коштами у розмірі 54 310, 22 грн. та пені у розмірі 2 253, 60 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення за яким, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що скаржник не була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що унеможливило її брати участь у розгляді даної справи та подати свої заперечення.

Зауважуючи при цьому, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості за кредитним договором, оскільки не є первинним документом відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», у зв`язку з чим не є належним доказом наявності заборгованості. Таким чином, відсутність в первинних документів у вигляді виписок з особових рахунків позичальника не дає змоги перевірити обґрунтованість наданого позивачем розрахунку та свідчить про недоведеність позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

Крім того, матеріали справи не містять актів прийому - передачі права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та від останнього до ПАТ «Альфа-Банк».

Відсутність вищезазначених актів приймання-передачі права вимоги та платіжних доручень щодо сплати ціни відступлення спростовує законність набуття позивачем права вимоги за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконала зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього у визначені строки, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість по кредиту та проценти за користування ним, внаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку, наданого станом на 05 листопада 2014 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 71 529,64 дол. США, зі сплати процентів за користування кредитом - 4 023,87 доларів США, зі сплати пені - 166,97 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить, відповідно, 965 436,41 грн., 54 310,22 грн. та 2 253,60 грн., а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 022 000,23 грн. є обґрунтованою.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Частинами 1,2 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 29 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2622/0806/88-013, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою 13,8 процентів річних, з кінцевим строком його повернення до 27 серпня 2016 року.

27 квітня 2011 року між АТ «Сведбанк», правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору від 29 серпня 2006 року № 2622/0806/88-013, відповідно до якого сторони визначили, що на дату укладення цього договору:

- розмір строкової заборгованості, що відображена на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_1 , становить 63 380,95 дол. США;

- розмір простроченої заборгованості за кредитом становить 9 346,92 дол. США;

- розмір простроченої заборгованості за процентами становить 5 843,86 дол. США;

- розмір строкової заборгованості за процентами становить 400,14 дол. США;

У пунктах 2, 3 договору про внесення змін та доповнень № 3, сторони домовилися шляхом зазначеного договору збільшити суму заборгованості на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_1 на суму залишків, нарахованих на дату укладення цього договору, зокрема простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за процентами, тобто до 78 571,73 дол. США.

Також сторони домовилися збільшити строк користування кредитом - до 27 серпня 2026 року та проценти за користування кредитом:

- до 13,8 процентів річних за період від дати укладення цього договору до 27 квітня 2011 року;

- до 7,00 процентів річних за період користування кредитом з 28 квітня 2011 року по 09 березня 2012 року;

- до 10,00 процентів річних за період користування кредитом з 10 березня 2012 року по 09 березня 2013 року;

- до 16,18 процентів річних за період користування кредитом з 10 березня 2013 року по 27 серпня 2026 року (пункт 4 договору про внесення змін та доповнень № 3).

У пункті 5 договору про внесення змін та доповнень № 3, сторони досягли згоди про визначення фіксованих (ануїтетних) платежів на погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема:

- з 10 червня 2011 року - у розмірі 697,55 грн у чітко встановлений цим договором термін до 10 числа кожного місяця;

- з 10 квітня 2012 року - у розмірі 830,22 доларів США у чітко встановлений цим договором термін до 10 числа кожного місяця;

- з 10 квітня 2013 року - у розмірі 1121,16 доларів США у чітко встановлений цим договором термін до 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 квітня 2011 року між АТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 2622/0806/88-013-Р-1, за умовами якого поручитель зобов`язався перед банком у повному обсязі відповідати за виконання позивачальником обов`язків, що виникли чи можуть виникнути на підставі основного договору.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно із зазначеними вище договорами відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 29 серпня 2006 року № 2622/0806/88-013, відповідно до яких усі права кредитора за кредитним договором перейшли до АТ «Альфа-Банк», яке сплатило купівельну ціну за права вимоги.

11 листопада 2014 року АТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредиту від 10 листопада 2014 року (вих. № 101922-102 б/б), якою вимагало від позичальника у строк протягом 30 календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції, що станом на 05 листопада 2014 року, складає1 022 000,23 грн.

Як вбачається з наданого АТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором, що станом на 05 листопада 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 75 720,40 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 05 листопада 2014 року 1 022 000,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 71 529,64 доларів США, що еквівалентно 965 436,41 грн.; заборгованість за процентами - 4 023,87 доларів США, що еквівалентно 54 310,22 грн., пеня - 166,97 доларів США, що становить 2 253,60 грн.

За матеріалами справи вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування судового рішення як зазначив суд касаційної інстанції є те, що апеляційний суд не звернув увагита не вирішив клопотання представника АТ "Альфа-Банк" від 25 червня 2020 року про витребування у ПАТ "Дельта Банк" виписки по кредитному договору від 29 серпня 2006 року №2622/0806/88-013 за період до 15 червня 2012 року для з`ясування обставин наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на вказану дату, у тому числі, чи був зарахований ПАТ "Дельта Банк" здійснений ОСОБА_1 платіж на погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 831 дол. США, згідно з квитанцією від 11 червня 2012 року № 15666897. Необхідність витребування зазначеного доказу АТ "Альфа-Банк" обґрунтовувало тим, сума кредитного боргу, яка була отримана АТ "Альфа-Банк" від попереднього кредитора і визначена ним, була вихідною для зарахування наступних платежів за кредитним договором здійснених позичальником після 15 червня 2012 року, а тому позивач позбавлений можливості здійснити перерахунок заборгованості.

На виконання вимог постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року Київським апеляційним судом на адресу Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» - Матвієнко А.А. 08 жовтня 2021 року здійснено запит щодо направлення виписки по кредитному договору №2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року, укладеного з ОСОБА_1 за період до 15 червня 2012 року, для з`ясування обставин наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на вказану дату, та чи був зарахований ПАТ «Дельта Банк» здійснений ОСОБА_1 платіж на погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 831 доларів США, згідно з квитанцією від 11 червня 2012 року № 15666897.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла відповідь про перенаправлення запиту безпосередньо до Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації в АТ «Дельта-Банк», як розпорядника інформації.

18 жовтня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на запит за підписом представника АТ «Дельта Банк» Стрюкової Д. разом із виписками по кредитному договору №2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року (том 2, а.с. 189-193).

З наданих до суду апеляційної інстанції виписок вбачається, що 11червня 2012 року платником було внесено 831 долар США з призначенням платежу: «погашення споживчого кредиту зг.кр. договору №2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року. Без ПДВ». При цьому, жодних відомостей щодо наявності заборгованості за кредитним договором чи її розміру вказані виписки не місять.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ як окремо, так і надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою, так і за їх змістом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування у ОСОБА_1 станом на 15 червня 2012 року (дату укладення договору купівлі-продажу права вимоги, за кредитним договором №2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року) простроченої заборгованості за кредитним договором, що позбавляє суд апеляційної інстанції встановити обґрунтованість заявлених позивачем вимог про дострокове стягнення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором, тоді як з наданого контрозрахунку та оригіналів квитанцій про сплату коштів на виконання кредитного договору убачається, що станом на 15 червня 2012 року переплата за кредитним договором становила 4713,68 доларів США

Відповідно до ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з урахуванням зазначених вище підстав.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволені позову ПАТ «Альфа Банк» відмовлено, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача та користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 481,10 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року скасувати, та постановити нове за яким;

Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5481,10 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: