провадження № 2/243/24/2021
справа № 243/137/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О. В.,

за участю

секретаря судового засідання Долженко В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності.

У своїй позовній заяві позивач послався на те, що були наявні порушення вимог чинного на час складання заповіту законодавства, а саме:

1) при складанні та підписанні заповіту у приміщенні палати лікарні, де у день смерті перебував спадкодавець, була присутня ОСОБА_4 , яка є бабусею відповідачки. Присутність при складанні заповіту родича особи, на користь якої складено заповіт та відомості про яку не відображені у тексті заповіту та відсутній її підпис, є порушенням вимог статей 1253 та 1255 ЦК України щодо посвідчення заповітів. Дане порушення є окремою підставою для встановлення нікчемності заповіту.

2) згідно із довідкою КЛПЗ «Міська лікарня № 1» (нині КНП Слов`янської міської ради «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська) від 19 лютого 2018 року до спадкодавця нотаріус прибув біля 12 год 00 хв. опівдні (а.с. 16). Сама лікарня знаходиться за адресою: м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 85. А згідно із заповітом його складено на прохання спадкодавця «за допомогою загально-прийнятих технічних засобів об 11 годині 30 хвилин) та в кінці зазначено: «У зв`язку з хворобою заповіт складено та посвідчено у лікарні за адресою: м. Слов`янськ Донецької області. вул. Заводська, буд. 2, Міська лікарня № 2 . терапевтичне відділення, палата № 9 об 11 годині 40 хвилин», що суперечить вказаній довідці КЛПЗ «Міська лікарня № 1» та само по собі є суперечливим. Тобто, відповідно до матеріалів справи спадкодавець перебував на лікуванні у КЛПЗ «Міська лікарня № 1» за адресою: м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 85, а згідно із заповітом у Міській лікарні № 2 за адресою: м. Слов`янськ, вул. Заводська, буд. 2. Крім того, звертає увагу на той факт, що нотаріус прибув до лікарні біля 12 годині опівдні, а в тексті заповіту надруковано (а не вписано ручкою) більш ранній та інший час, при чому два різних часи - об 11:30 та об 11:40, що свідчить про те, що заповіт був складений не зі слів та не у присутності спадкодавця, а заздалегідь підготовлений нотаріусом без погодження із спадкодавцем. Тобто, спочатку нотаріус повинен дізнатись волю заповідача, а вже потім записати заповіт власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Якщо спадкодавець попередньо звертався до нотаріуса із консультацією щодо змісту заповіту, що дозволило нотаріусу скласти його текст за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, то така інформація має міститись у Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Таким чином, заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми (невірний та/або помилковий час, а також місце складання) та посвідчення (складено не за волею спадкодавця, а як заздалегідь підготовлений бланк), що робить його нікчемним.

У зв`язку з чим позивач просив встановити нікчемність заповіту, укладеного ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , та посвідченого 16 вересня 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Любов`ю Олексіївною за реєстровим № 2218, та застосувати наслідки його недійсності.

У зв`язку з такими доводами позивача, представник відповідача заявив клопотання про виклик нотаріуса Орлової Л. О. для надання суду пояснень з приводу вказаних у позові порушень складання заповіту.

Нотаріус Орлова Л. О. в судове засідання з`явилася, де відмовилася давати пояснення, посилаючись на ст. 8 ЗУ «Про нотаріат», зазначаючи про те, що складання заповіту є нотаріальною таємницею і вона не має права її розголошувати.

У судовому засіданні від 08 листопада 2021 року, відповідачка ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за оспорюваним заповітом подала до суду письмову заяву про допит як свідка приватного нотаріуса Орлової Л. О. , яка посвідчила заповіт від 16 вересня 2017 року, тим самим висунула вимогу на розкриття нотаріусом її дій щодо посвідчення заповіта.

Представник відповідачки ОСОБА_7 заяву своєї довірительки підтримав.

Представник позивача ОСОБА_8 у вирішенні цього питання поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників суд заявлене клопотання задовольнив про що 08 листопада 2021 року постановив ухвалу, в якій зокрема зазначив, що у справі, що розглядається, предметом спору є складання заповіту. На сьогодні, спадщина вже відкрита, отже зміст заповіту відкритий заінтересованим сторонам, і позивач, як спадкоємець першої черги з його змістом ознайомлений, і не погоджуючись з ним, подав до суду позовну заяву, де вказав підстави за якими він вважає, що укладання заповіту відбулося із суттєвими порушеннями. Відповідачка та її представник не погоджуючись із доводами позивача подали до суду клопотання про виклик нотаріуса для допиту. Зважаючи на норми чинного ЦК України, а також наявність спору між заінтересованими особами, суд прийшов до висновку про те, що після відкриття спадщини та оголошення заповіту, він не є нотаріальною таємницею. Вказаний висновок, окрім того, грунтується на тому, що обставини складання заповіту, його зміст наведені у позовній заяві та в запереченнях проти позову самими заінтересованими особами. У зв`язку з цим, викликав в судове засідання нотаріуса для надання останньою пояснень з приводу складання нею спірного заповіту.

Нотаріус Орлова Л. О. в судове засідання, призначене на 16 год. 00 хв. 24 листопада 2021 року з`явилася, однак відмовилася надавати пояснення суду, пояснивши, що оскільки заповіт відноситься до односторонніх правочинів, отже його складання є лише у волі спадкодавця, а тому ніхто крім нього не має право їй надавати дозвіл на розголошення таємниці заповіту, навіть спадкоємець.

Отже нотаріус відмовилася виконувати рішення суду щодо її допиту у судовому засіданні відносно недоліків складання заповіту, на які звернув у позові позивач.

Відповідно до ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»).

На нотаріусів покладено обов`язок зберігати нотаріальну таємницю (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не має права давати свідчення як свідок щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

При цьому, згода заінтересованої особи на розголошення нотаріальної таємниці повинна бути формально вираженою, такі твердження базуються на змісті п. 4 Правил професійної етики нотаріусів України, де зазначено, що конфіденційність певної інформації, яка охороняється згідно з правилами цього пункту, може бути відмінена тільки особою, зацікавленою в її дотриманні (або спадкоємцями такої фізичної особи чи правонаступниками юридичної особи), в письмовій або іншій зафіксованій формі.

Як видно із норм книги 6 ЦК України, дійсно нотаріус повинен зберігати нотаріальну таємницю при складанні нотаріальних дій, разом з тим, заповіт є правочином, на який поширюються загальні правила щодо оспорювання правочинів. При цьому, вимога про встановлення нікчемності правочину перш за все полягає у тому, що сторона, яка висуває таку вимогу, має певні аргументи щодо процедури складання правочину повноваженою на це особою(зокрема, нотаріусом). З огляду на специфічність такого правочину, як заповіт, відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту безумовно є нотаріальної таємницею та імперативно не підлягають розголошенню.

Разом з тим, норми ст. 1255 ЦК України прямо передбачають строк дії такої заборони, а саме: до відкриття спадщини, отже до дати смерті спадкодавця, який склав заповіт.

При цьому, вказані норми ЦК України жодним чином не суперечать нормам ЗУ «Про нотаріат», за якими нотаріус не має права давати свідчення як свідок щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Твердження нотаріуса про те, що лише спадкодавець має право надати дозвіл на розкриття таємниці складання заповіту, як підстава для відмови давати свідчення щодо проведених ним нотаріальних дій, суперечать його ж діям, оскільки ним повністю надані суду документи спадкової справи, а також журнал, де зафіксований виїзд до спадкодавця, адже якщо діяти за логікою нотаріуса відносно охорони нотаріальної таємниці, він не має право нікому, навіть суду, розкривати документи, які стосуються вчинення заповіту.

Твердження про те, що лише спадкодавець має право надати дозвіл на розкриття таємниці складання заповіту повністю нівелює інститут вчинення такого правочину, як заповіт. Адже дотримання вимог зберігання нотаріальної таємниці щодо складання заповіту у такий спосіб позбавило б можливості всіх заінтересованих осіб як дізнатися про його існування, так і оспорити цей правочин, у разі незгоди із ним, також це б призвело до повної безконтрольності дій нотаріуса в цій сфері, що є неприпустимим.

Суд повторно звертає увагу на те, що в даному випадку, ст. 1255 ЦК України містить пряму вказівку на строк збереження нотаріальної таємниці щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Суд зазначає, що в судовому засіданні спадкоємиця за заповітом, яка за суттю ч. 9 ст.8 ЗУ «Про нотаріат», є особою, щодо якої вчинялися нотаріальні дії, у даному випадку заповіт, вимагала допиту нотаріуса як свідка з метою усунення сумнівів, які висловив у своїй позовній заяві позивач, і свою вимогу виклала як усно так і в письмовій заяві.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд акцентує на тому, що ухвала суду про допит нотаріуса як свідка грунтується на законі та відповідно є рішенням суду, яке обов`язкове для виконання (ст. 18 ЦПК України), невиконання якого є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Незважаючи на прямі норми чинного ЦК України, виконання вимог норм ЗУ «Про нотаріат», виконання вимог щодо обов`язковості виконання рішень суду, передбачені чинним ЦПК України, нотаріус Орлова Л. О. відмовилася у судовому засіданні дати пояснення як свідок щодо доводів, викладених у позовній заяві в обгрунтування вимог про встановлення нікчемності заповіту.

При цьому суд звертає увагу на те, що хоч судом прийняте рішення про відмову у позові про встановлення нікчемності заповіту, однак в судовому засіданні були виявлені недоліки у роботі нотаріуса, які хоч і не прийняті судом як такі що тягнуть за собою нікчемність заповіту, однак є такими, що свідчать про поверхневе ставлення Орлової Л. О. до виконання обов`язків нотаріуса, без достатньої скрупульозності та обачності. Отже за таких підстав, можливо дійти висновку, що така наполеглива відмова нотаріуса від надання пояснень в суді як свідка щодо виявлених порушень при складанні заповіту виходить не з прагнення нотаріусом дотримання нотаріальної таємниці, а з намагання нотаріусом приховати недоліки власної роботи.

На думку суду відмова нотаріуса від надання суду пояснень, як свідка, з огляду на наявність вимоги спадкоємця про розкриття ним відомостей щодо складання заповіту, є порушенням вимог ст. 1255 ЦК України, ч. 9 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», ст. 18 ЦПК України.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.

За таких обставин, Слов`янський міськрайонний суд Донецької області постановляє на адресу Міністерства юстиції України окрему ухвалу про необхідність усунення порушень і недоліків в сфері нотаріату в частині виявлених порушень законності приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Любов`ю Олексіївною при відмові виконати ухвалу суду від 08 листопада 2021 року, за якою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Орлову Любов Олексіївну було викликано як свідка у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності, та вважає, що достатнім та обґрунтованим строком для надання ним відповіді є - один місяць з моменту одержання окремої ухвали.

На підставі викладено та керуючись статтями 262, 276 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Направити окрему ухвалу про необхідність усунення порушень і недоліків в сфері нотаріату в частині виявлених порушень законності приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Любов`ю Олексіївною, місце знаходження: (Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, вул. Василівська, 23, електрона адреса: ) при відмові виконати ухвалу суду від 08 листопада 2021 року, за якою її було викликано як свідка у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності(ЄУН справи 243/137/19).

Повідомити Міністерству юстиції України про необхідність встановлення причин допущення таких порушень, їх усунення та притягнення винних осіб до відповідальності.

Визначити Міністерству юстиції України строк для надання відповіді щодо обставин, з яких постановлено дану окрему ухвалу, - один місяць з моменту одержання окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій

Повний текст ухвали складений 29 листопада 2021 року.

Суддя: О. В. Ільяшевич