Справа № 752/6239/20
Провадження № 2/752/2088/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.09.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання кредитних зобов`язань припиненими,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва, в якому просить: визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 102773699, укладеним 23.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», з 30.06.2014 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за кредитним договором; визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 105315241, укладеним 01.04.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», з 30.04.2018 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 23.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» було укладено кредитний договір № 102773699 у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку. 01.04.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» було укладено кредитний договір № 105315241 у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку. Позивач вказує, що за обома кредитними договорами належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, вчасно та без будь-яких прострочень повернув кредитні кошти в повному обсязі, а також в повному обсязі сплатив відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач натомість, не визнає того факту, що зобов`язання позивачем виконані в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 102773699 від 23.12.2012, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» з 30.06.2014 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за таким кредитним договором; визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 105315241 від 01.04.2013, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за таким кредитним договором з 30.04.2018 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за таким кредитним договором.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2020 року відкрито провадження по цивільній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідача у письмовому відзиві зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, 23.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» було укладено договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Банку із підписаною ним Заявою, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 23.12.2012 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві клієнта, і уклав з клієнтом договір про надання та використання платіжної картки № 102773699, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 2.1. Заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме, відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на ім`я клієнта платіжну картку.

01.04.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» було укладено договір № 105315241 про надання та використання платіжної картки.

Позивач звернувся до Банку із підписаною ним Заявою, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 01.04.2013 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві клієнта, і уклав з клієнтом договір про надання та використання платіжної картки № 105315241, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 2.1. Заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме, відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_3 та випустив на ім`я клієнта платіжну картку.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином наслідком акцепту (прийняття) Банком оферти (пропозиції), викладеної в п. 1 заяви клієнта став факт укладення договору про картку.

Відповідно до п. 4.1. Умов по карткам, які є невід`ємною частиною договору про картку заборгованість клієнта перед банком за договором виникає в результаті: надання банком клієнту кредиту; нарахування банком процентів, що належить до сплати клієнтом за користування кредитом; нарахування банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати клієнтом; виникнення інших грошових зобов`язань клієнта перед банком, визначених договором про картку.

Згідно п. 7.10. Умов по карткам, клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку Тарифами.

Пунктом 8.9. Умов по карткам, банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі, передбачені договором про картку.

У п. 8.16 Умов по карткам, визначено, що банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного рахунку-виписки - документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за договором про картку (п. 1.20 Умов по карткам). Сума, вказана в заключному рахунку-виписці, є повною сумою заборгованості на дату його виставлення клієнту (п. 4.19 Умов по карткам). Погашення заборгованості на підставі виставленого банком клієнту заключного рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення клієнтом на рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення заборгованості (п. 4.21. Умов по карткам).

Як вбачається з матеріалів справи, банк направив клієнту заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку № НОМЕР_1 від 23.12.2012 в сумі 1096,34 грн в строк до 23.08.2015 та заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку № НОМЕР_4 від 01.04.2013 в сумі 1265,37 грн в строк до 01.08.2015.

Клієнтом не погашена, що підтверджується виписками по рахункам клієнта.

Судом встановлено, що між банком та позивачем склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких право кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору.

Варто звернути увагу позивача на те, що Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсяз іна підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено жодної з підстав, визначених ст.ст. 599 609 ЦК України для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором.

Так, позивач посилався на те, що його зобов`язання по кредитному договору перед банком є припиненими шляхом повного виконання, оскільки, строк кредитування обраховується строком дії кредитної картки. Так за кредитним договором від 2012 року, строк дії картки завершився 30.06.2014. Щодо кредитного договору від 2013 року, строк дії картки завершився 30.04.2018. При цьому, позивач зазначає, що сплати відповідачу суму, яка є достатньою для повного виконання всіх грошових зобов`язань, що виникли перед банком.

Суд з такими твердженнями позивача не погоджується, та вважає їх помилковими, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим не приймає їх до уваги та відхиляє.

Так, згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Жодних належних та допустимих доказів того, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 102773699, укладеним 23.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», з 30.06.2014 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за кредитним договором являються припиненими; та, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 105315241, укладеним 01.04.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», з 30.04.2018 у зв`язку з належним виконанням зобов`язань за кредитним договором являються припиненими та заборгованість позивача за кредитним договором була повністю погашена, матеріали справи не містять, стороною позивача такі обставини не доведені та судом під час розгляду справи не встановлені.

Суд наголошує, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем його обов`язків, передбачених умовами кредитного договору, спірні зобовязання по кредитним договорам не припинили свою дію.

Невиконання таких обов`язків, згідно п. 4.5 даного Договору є лише підставою для визнання строку користування кредитом таким, що сплинув, та виникнення у позичальника обов`язку погасити кредит у повному обсязі, однак, це жодним чином не свідчить про те, що кредитний договір припинив свою дію.

Суд наголошує на тому, що стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Однак, як вже було встановлено судом, позивач зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, що підтверджуєтсья виписками по рахункам позивача, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання припиненими зобов`язань по кредитним договорам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання кредитних зобов`язань припиненими - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю.Мазур