Справа № 703/1181/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам

встановив:

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить частково звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , за період з вересня 2020 року по 25 березня 2021 року включно, в сумі 15421 гривня 18 копійок, згідно розрахунку заборгованості по аліментах станом на 25 березня 2021 року, проведеного у межах виконавчого провадження №42618829, що перебуває на виконанні у Смілянському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2014 року у справі №703/6347/13-ц з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше ніж 30% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 листопада 2013 року та до повноліття сина ОСОБА_3 , а потім по 1/4 частині доходу боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки ОСОБА_4 .

Вказане судове рішення, починаючи з 24 березня 2014 року, перебуває на примусовому виконанні у Смілянському МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ). Починаючи з січня 2019 року в нього почав виникати борг по сплаті аліментів на користь колишньої дружини. Спочатку це було обумовлено різницею між 1/4 частиною його заробітної плати та 50% прожиткового мінімуму на двох дітей відповідного віку, а потім тим, що у березні 2020 року його було звільнено через введення карантину, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу СOVID-19» №211 від 11 березня 2020 року. З квітня по грудень 2020 року він перебував на обліку у Смілянському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний. У цей час, у нього загострилася хронічна хвороба, в зв`язку з чим він був змушений звертатися до лікарів за медичною допомогою, що внаслідок призвело до того, що 25 серпня 2020 року складено висновок ЛКК за №655, відповідно до якого, йому за станом здоров`я протипоказана важка фізична праця, робота пов`язана з нахилом тулуба, довготривале перебування на ногах на термін 6 місяців.

Однак, через погіршення стану здоров`я він був направлений на проходження медико-соціальної експертної комісії, якою з 05 жовтня 2020 року йому встановлена ІІ група інвалідності, а у графі «Висновок про умови та характер праці» зазначено: працепристосування.

В зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, з 26 березня 2021 року взятий на облік в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності, що буде єдиним його джерелом доходу. Головним державним виконавцем Смілянського МВ ДВС Гребенюком О.В. підготовлено розрахунок заборгованості щодо сплати ним аліментів на користь ОСОБА_2 станом на 25 березня 2021 року, згідно якого сума боргу становить 39354 гривні 18 копійок. При цьому, сума боргу, що виникла у нього у період тяжкої хвороби, що привела до встановлення йому ІІ групи інвалідності, тобто з вересня 2020 року по 25 березня 2021 року включно, становить 15421 гривня 18 копійок.

Вважає, що наявне у нього захворювання внутрішніх органів є тяжким, оскільки привело до встановлення ІІ групи інвалідності, внаслідок чого не мав можливості працювати у звичайних умовах.

Оскільки заборгованість у нього зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 у період із вересня 2020 року по 25 січня 2021 року виникла не з його вини як платника аліментів, а в наслідок його тяжкої хвороби, що згідно положень ч.2 ст.197 СК України, є підставою для часткового звільнення його від сплати аліментів, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Кирилюк Н.А. від 26 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судовий розгляд та відповідачу встановлено строку для подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу відповіді на відзив.

21 травня 2021 року, у визначений вищевказаною ухвалою строк, відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого, відповідач проти позову заперечує. Так, внесення змін до законодавства щодо зміни з 30% на 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку при виплаті аліментів, відбулося 08 липня 2017 року, в зв`язку з чим посилання позивача про те, що це вплинуло на сплату аліментів з січня 2019 року ніяким чином не підтверджено. Також, позивач звільнений з займаної посади 31 березня 2020 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. На думку відповідача, позивач навмисно звільнився із роботи та став безробітним, оскільки звільнення відбувалося за його ініціативи та підстави звільнення жодним чином не пов`язані із карантином, ФОП ОСОБА_5 свою діяльність не припиняла, а продовжує працювати по даний час. При цьому, перебування особи на обліку в центрі зайнятості, в якості безробітного супроводжується щомісячними виплати. З квітня по вересень 2020 року позивач отримав допомогу по безробіттю, але несвоєчасне повідомлення виконавця призвело до того, що аліменти з нарахованої допомоги не відраховувалися з вини позивача. Наданий позивачем висновок ЛКК №665 містить лише рекомендації, а не діагноз захворювання. З яких підстав позивач виходив, що його захворювання є тяжким, невідомо. Саме отримання групи інвалідності не може свідчити, що вона є наслідком захворювання на тяжку хворобу. При цьому, позивачем не надано доказів понесення ним витрат на лікування. Заборгованість по аліментам у позивача виникла не тільки в період із вересня 2020 року по 25 березня 2021 року, а вона існувала і раніше, але позивач жодних заходів для її погашення не приймав. Крім того, у вказаний позивачем період вона та діти також мали захворювання, в зв`язку з чим на лікування дітей були витрачені виключно її кошти. Звільнення платника аліментів від заборгованості є правом, а не обов`язком суду, та при вирішенні даного спору суд має брати до уваги інтереси дітей, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утриманні дітей з метою забезпечення достатнього матеріального рівня їх життя. З наданих позивачем доказів не вбачається, що заборгованість в сумі 15421 гривня 18 копійок виникла в позивача у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З врахуванням викладеного просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі розпорядження керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року №207, повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями дана цивільна справа передана для розгляду судді Ігнатенко Т.В.

Ухвалою судді Ігнатенко Т.В. від 22 липня 2021 року, в зв`язку зі зміною складу суду, вирішено розгляд справи по суті проводити повторно.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглядати без її участі.

Представник третьої особи Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2014 року, яке набрало законної сили 15 березня 2014 року, у цивільній справі №703/6347/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини доходу боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 листопада 2013 року та до повноліття сина ОСОБА_3 , а потім по 1/4 частині доходу боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до Витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, в провадженні Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №42618829, відкрите 24 березня 2014 року, боржником в якому є ОСОБА_1 , стягувачем - ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», складеного головним державним виконавцем Гребенюком О.В., в Смілянському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження за АСВР №42618829 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №703/6347/13-ц від 17 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Заборгованість по аліментам станом на 25 березня 2021 року, яка розрахована за період з 01 січня 2019 року по 25 березня 2021 року, становить 39354 гривні 18 копійок (а.с.10).

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Із аналізу вказаної норми матеріального закону також слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення органом державної виконавчої служби конкретного розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 стверджує, що сума боргу, тобто з вересня 2020 року по 25 березня 2021 року включно, яка становить 15421 гривня 18 копійок, виникла у нього у період тяжкої хвороби, що призвела до встановлення йому ІІ групи інвалідності, в зв`язку з чим просить звільнити його від вказаної заборгованості.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з висновку ЛКК Смілянської міської поліклініки від 25 серпня 2020 року за №655, ОСОБА_1 за станом здоров`я: протипоказана важка фізична праця, робота пов`язана з нахилом тулуба, довготривале перебування на ногах 6 місяців (а.с11).

Згідно довідки серії 12ААБ №775358 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої Обласною МСЕК №2 м. Черкаси 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 з 05 жовтня 2020 року встановлена ІІ (друга) група інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново. Висновок про умови та характер праці - працепристосування. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - стаціонарне лікування в гастроентерологічному відділенні (а.с.12).

Будь-яких інших доказів, які свідчать про наявність у позивача ОСОБА_1 , в період часу з вересня 2020 року по 25 березня 2021 року включно, тяжкої хвороби, матеріали справи не містять та позивачем не надано.

При цьому, у вищевказаних висновку та довідці відсутні будь-які діагнози, які встановлені ОСОБА_1 лікарськими комісіями, з яких суд має можливість дійти висновку про наявність у позивача у в період часу з вересня 2020 року по 25 березня 2021 року включно, тяжкої хвороби.

Доказів перебування позивача ОСОБА_1 у вказаний період часу у закладі охорони здоров`я, проведення курсів лікування або операцій, здійснення матеріальних витрат в зв`язку з цим, матеріали справи не містять.

Сам по собі факт встановлення позивачу ОСОБА_1 з 05 жовтня 2021 року ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново, не свідчить про наявність у нього тяжкої хвороби, яка позбавляла його об`єктивної можливості бути працевлаштованим у вищевказаний період часу та отримувати заробітну плату, а відтак і неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_1 про те, що на теперішній час він безробітний, має ІІ групу інвалідності та пенсія по інвалідності в подальшому буде його єдиним джерелом доходу не заслуговують на увагу, оскільки значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України може бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак не є обставинами, що мають істотне значення для звільнення від заборгованості по аліментам в розумінні ч.2 ст.197 СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачено право дітей на матеріальне утримання з боку батька та право на повноцінне життя і всебічний розвиток.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що його заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, в зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення його позову.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст.7, 180, 197 СК України, ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 274-279, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Третя особа - Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 20701, Черкаська область, м. Сміла, вул. Житомирська, 6, .

Головуючий Т.В. Ігнатенко