ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2677/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі представника позивача Тараскіної К. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куби Юлії Володимирівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У жовтні 2020 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» (далі також - ТОВ «Платінум Фіненс», відповідач 1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куби Юлії Володимирівни (далі також - приватний нотаріус Куба Ю. В., відповідач 2), у якому, з урахуванням подальших змін, просив: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, вчинений 06.04.2020, зареєстрований у реєстрі за № 1094, про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнути з відповідачів у солідарному порядку моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 04.04.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 04.04.2007 № 400235595 про надання позивачу кредиту в сумі 1 589,77 грн. В подальшому, на підставі договорів факторингу, право вимоги за кредитним договором було відступлено спочатку ТОВ «Кредитні ініціативи», потім - ТОВ «Купер-Прайс», а насамкінець - ТОВ «Платінум Фіненс». 06.04.2020 приватним нотаріусом Кубою Ю. В. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Платінум Фіненс» заборгованість за кредитним договором. Вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександра Олександровича (далі - приватний виконавець Хорішко О. О., далі також - третя особа).

Позов мотивований тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено на документі, який відсутній у встановленому Кабінетом Міністрів України переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, при відсутності доказів безспірності вимог, з порушенням процедури та строків його вчинення, визначених статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтею 257 ЦК України.

Вимоги про компенсацію моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдано душевних страждань, оскільки відомості про нього були внесені до Єдиного реєстру боржників, після надходження за місцем його роботи постанови приватного виконавця про звернення стягнення на його заробітну плату змінилось ставлення до нього його колег та керівництва, він також змушений був витрачати час та кошти на звернення до адвокатів.

Відповідач 1 позов не визнав, проте обґрунтованих заперечень проти вимог позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не навів. Заперечуючи проти вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідач послався на їх необґрунтованість та недоведеність. Вказав, що передумовою даного позову був спір з приводу невиконання договірних зобов`язань, однак відшкодування моральної шкоди кредитний договір не передбачає.

Приватний нотаріус Куба Ю. В. про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, проте в судове засідання е з`явилася правом на подання відзиву не скористалась.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександр Олександрович про розгляд справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, правом на подання пояснень щодо позову та/або щодо відзиву не скористався.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 28.10.2020 р. позовну заяву залишено без руху.

10.11.2020 до суду надійшло клопотання сторони позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 11.11.2020 суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та зупинив стягнення на підставі виконавчого напису № 1094 від 06.04.2020.

10.12.2020 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, а 18.12.2020 - заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 05.01.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 17.05.2021

14.05.2021 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву.

17.05.2021 у зв`язку з неявкою відповідачів суд ухвалив відкласти розгляд справи на 17.06.2021.

16.06.2021 від позивача в особі представника Воробйова О. В. надійшла відповідь на відзив.

17.06.2021 від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку суд задовольнив та відклав підготовче засідання на 03.08.2021.

26.07.2021 від відповідача 1 надійшло заперечення на відповідь на відзив.

28.07.2021 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

В підготовчому засіданні 03.08.2021 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 28.10.2021.

30.09.2021 від відповідача 1 надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 28.10.2021 суд заслухав вступну промову представника позивача, доповів короткий зміст заяв по суті справи, поданих відповідачем 1, дослідив письмові докази, заслухав виступ представника позивача в судових дебатах та вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.04.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» (банком) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір,відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 1 589,77 грн. для часткової оплати товару - мобільного телефону, зі сплатою 12% річних на строк до 05.04.2008.

Згідно з умовами кредитного договору платежі з повернення кредиту здійснюються згідно з графіком.

На підставі договору факторингу від 30.09.2009банк відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

На підставі договору факторингу від 18.12.2012 № 2012-2-1/1ТОВ «Кредитні ініціативи»відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Купер Прайс».

На підставі договору факторингу від 15.01.2020 № 1501/20 ТОВ «Купер Прайс»відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Платінум Фіненс».

06.04.2020 приватним нотаріусом КМНО Кубою Ю. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1094, яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 411,67 грн.

У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за строк з 09.05.2007 по 25.02.2020.

08.09.2020 приватний виконавець Хорішко О. О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62976245 з виконання вищевказаного виконавчого напису.

В рамках цього виконавчого провадження приватний виконавцем були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

IV. Мотивувальна частина.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до статті 1 цього Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України (стаття 2 Закону України «Про нотаріат»).

Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, визначає стаття 34 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою нотаріуси, зокрема, вчиняють виконавчі написи.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій - шляхом надіслання боржнику повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

10.12.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (далі - Постанова КМУ № 662), згідно з якою Перелік документів був доповнений новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, постанову КМУ № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час далі ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/20084/14, далі - КАС України) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту статей 124, 129 Конституції України та 255 КАС України можна дійти висновку, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, яке набрало законної сили, має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

За обставинами справи установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, а відтак вказаний договір не підтверджує безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «Платінум Фіненс».

Отже ураховуючи, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, вимоги позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд визнає обґрунтованими та задовольняє їх.

Оскільки відсутність безспірності вимогє достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не дає оцінку доводам позову про вчинення його поза межами строку позовної давності.

Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, правових підстав для задоволення якої судом не встановлено.

Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зміст наведених норм цивільного закону свідчить про те, що моральна шкода відшкодовується лише в тих випадках, якщо її відшкодування передбачене законом або договором.

В укладеному між банком та позивачем кредитному договорі відсутні умови, які б передбачали право позичальника на відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням виконавчого напису, будь-які договірні відносини між позивачем та приватним нотаріусом Кубою Ю. В. відсутні, нормами ЦК України та Закону України «Про нотаріат»також не передбачено право боржника на відшкодування моральної шкоди у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі і є безпідставною.

За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності.

Аналіз змісту законодавчих та інших нормативних положень, які регулюють діяльність нотаріату в Україні та визначають порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису, дає підстави для висновку, що сторонами у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є боржник та стягувач, яким у даному випадку є ТОВ «Платінум Фіненс», а відтак вимоги позивача до приватного нотаріуса Куби Ю. В. є безпідставними, тобто такими, що заявлені до неналежного відповідача.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За подання цього позову та заяви про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 2 322,40 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже ураховуючи, що вимогу немайнового характеру суд задовольняє, а у позові майнового характеру (про відшкодування моральної шкоди) - відмовляє, на належного відповідача - ТОВ «Платінум Фіненс», покладається судовий збір, сплачений за вимогу немайнового характеру, в розмірі 840,80 грн. та за заяву про забезпечення позовув розмірі 420,40 грн., а усього 1 261, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Юлією Володимирівною, зареєстрований у реєстрі за № 1094, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» заборгованості за кредитним договором в сумі 6411 гривень 67 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Л. Руденко, буд. 6А, код юридичної особи: 43392839) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1 261 гривня 20 копійок.

В решті позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» відмовити.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куби Юлії Володимирівни

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: