Ухвала

02 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 619/295/21

провадження № 61-13641ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Червинської М. Є.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію у розмірі 62 334,50 грн та витребувати у відповідача особисті речі: софу, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, посуд. консервацію у кількості 50 банок, постільну білизну та мультиварку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що між нею та ОСОБА_2 17 жовтня 2014 року було укладено шлюб, під час якого ними було нажито спільне майно, а саме: автомобіль ГАЗ 32213, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який придбали за 2 000 доларів США, що на теперішній час еквівалентно 56 732 грн; мотоблок «Кентавр», 2015 року випуску, вартістю 13 000 грн; плиту газову комбіновану «АRTEL» - 5 450 грн; телевізор «АRTEL» - 5 499 грн; холодильник «SМАІСЕ» - 12 000 грн; тример садовий електричний Зенит 1800 - 2 000 грн; морозильну камеру - 12 000 грн; електропилу - 2 000 грн; ноутбук «Леново» - 12 000 грн; лінолеум розміром 5x3м - 4 000 грн, а всього спільно нажитого майна на суму 124 669 грн. Вона разом з чоловіком не проживає у його будинку, в якому залишилося їхнє спільно нажите майно. Оскільки відповідач проживає у будинку та користується вказаною побутовою технікою та автомобілем, тому вважає за необхідне при розподілі майна виділити їй грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вказаної суми. З чоловіком вона проживала 12 років, вели спільне господарство, на теперішній час переїхала проживати окремо. Крім того, згідно зі статтею 387 ЦК України вважає за необхідне витребувати її особисте майно, яке було придбане не в шлюбі, оскільки чоловік не надає їй доступу до будинку, де вони разом проживали та де знаходяться її особисті речі, а саме: софа, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праска, вентилятор, речі особистого користування - одяг, білизна, косметика, посуд, консервація у кількості 50 банок, постільна білизна та мультиварка. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Дергачівський районний суд Харківської області рішенням від 15 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, позов задовольнив частково. В порядку поділу майна подружжя, а саме: плити газової комбінованої «АRTEL», телевізору «АRTEL», холодильнику «SМАІСЕ», тримеру садового електричного Зенит 1800, лінолеуму розміром 5x3м, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку належного їй майна в розмірі 9 598,50 грн. Витребував у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 софу, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, мультиварку. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового звязку касаційну скаргу на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову у цій справі не перевищу ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки вона є інвалідом ІІ групи, тому сума, яку вона просить стягнути з відповідача на свою корить є суттєвою для її бюджету.

Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання в касаційній скарзі на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська