Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2021 Справа №607/16885/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого суді В.М. Братасюка, за участі секретаря с/з О.І Паславської

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ,-

В С Т А Н О В И В :

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про: розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрованого 17.12.2009 року ВРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 2088; також предметом позову у зазначеній справі є позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю й стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Частковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.06.2021 року, позов в частині розірвання шлюбу задоволено - розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17.12.2009 року ВРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 2088.

Відтак в судовому засіданні позов про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю й стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, ОСОБА_1 та її представник підтримали та просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1, 2 та 3 статті 193 Цивільного процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

ОСОБА_3 ознайомившись із змістом пред`явленого до нього позову ОСОБА_1 , заявив зустрічний позов позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 , оскільки обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, задоволення цього зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Усно проголошеною ухвалою від 20.01.2021 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження спільно з первісним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник зустрічний позов підтримали в повному обсязі й просять задовольнити. Сторона відповідача за зустрічним позовом вимогу ОСОБА_3 заперечила за безпідставністю.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлені наступні обставини.

Так, 17 грудня 2009 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 грудня 2009 року.

Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилися дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 травня 2010 року.

Відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 травня 2003 року та реєстраційним посвідченням від 22 травня 2003 року.

Згідно довідки ДП «Наш дім 2» ПП «Наш дім» від 13 листопада 2020 року за вих. №9030, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 зареєстрований місцем проживання разом із уже колишньою дружиною ОСОБА_1 та їх малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_1 . За час проживання скарг від мешканців та сусідів в ДП «Наш дім-2» не поступало.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19 листопада 2020 року ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Згідно Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік загальна сума річного доходу ОСОБА_3 становить 53 100 гривень.

ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідками Комунального некомерційного підприємства «Підволочиська центральна районна лікарня» від 11 листопада 2020 року за №200 та №211.

Згідно довідки МВС України серії НА №1962465 ОСОБА_3 на території України станом на 17.11.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в Тернопільській загальноосвітній школі І-ІП ступенів №10 у 5-Б класі, батьки учня співпрацюють зі школою, відвідують батьківські збори, беруть активну участь в шкільних проектах, щоденно контролюють виконання сином домашніх завдань, що підтверджується характеристикою від 23 листопада 2020 року №232.

На даний час позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 забрала свої особисті речі з квартири ОСОБА_3 , переїхала проживати в інше житло в місті Тернополі - в квартиру по АДРЕСА_2 , де мешкає з своєю матірю.

Періодично син сторін справи ночує у квартирі матері по АДРЕСА_2 , проводить з ОСОБА_1 час відпочинку.

Кожна із сторін вважає, що їх малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинен постійно проживати постійно разом з ним, оскільки це якнайкраще відповідає інтересам дитини.

Згідно частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (частини 1 та 2 статті 7 Сімейного кодексу України).

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавцем у статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У частині 1 статті 310 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання.

Відповідно частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8

Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

ОСОБА_3 має у приватній власності квартиру (житло), у якій постійно проживає, він займається підприємницькою діяльністю, має сталі доходи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, бере активну участь у вихованні малолітнього сина.

Судом встановлено, що дитина постійно проживає спільно з батьком ОСОБА_3 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ; означене житло є місцем реєстрації проживання дитини та її «зоною комфорту».

Висновком органу опіки та піклування №271 від 07.04.2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 07.04.2021 року, рекомендовано визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні було заслухано думку самої дитини - малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висловив бажання проживати разом з батьком саме у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , при цьому не має жодних заперечень періодично спілкуватися з мамою ОСОБА_1 .

Ураховуючи вищевикладене, належні, допустимі, достатні та достовірні докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити разом із його батьком позивачем ОСОБА_3 , оскільки це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

У зв`язку з задоволенням зустрічного позову, слід відмовити у первісному.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, 19, 141, 160, 161,171 Сімейного кодексу України, Декларацією з прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації обєднаних націй від 20.11.1959р., Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 сплачену при зверненні до суду суму судового збору в розімір 840, 80 гривень

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_2

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 АДРЕСА_1

Головуючий суддяВ. М. Братасюк