КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 752/19525/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/11636/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Хоменко В.С. 25 січня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 102667,85 грн та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Позивача вказує, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, кредитні кошти банку не повернув, внаслідок чого станом на 15 серпня 2019 року допустив утворення заборгованості, в розмірі 102667,85 грн, з яких: 0,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 35263,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 60312,57 грн заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 1727,09 грн заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 4865,14 штраф (процентна складова).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано достатньо доказів для підтвердження позовних вимог. Зокрема не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Також позивачем не доведено доказами наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту у заявленому позивачем розмірі.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості оцінений критично, з огляду на те, що стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, передбачено Умовами та правилами, які відповідач не підписував. Згідно розрахунку, який подано банком, заборгованість за поточним тілом кредиту та процентами відсутня. А тому сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 35263,05 грн стягненню не підлягає. Таким чином, визначений АТ КБ «ПриватБанк» розмір заборгованості є необґрунтованим і таким, що не відповідає умовам договору, оскільки обрахований поза межами дії кредитного договору.

Не погодився із вказаним рішення суду позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій вказується на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, так як воно є прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права. У доводах представник наголошує на тому, що при підписані заяви №б/н 06 лютого 2015 року відповідач особистим підписом засвідчив, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Тобто з моменту підписання відповідачем вказаної заяви, між банком та ним був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦПК України - договір приєднання. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну карту та активно користувався кредитними коштами, частково погашав наявну заборгованість, що вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачені договором. Отже відсутність боргу за тілом кредиту не означає відсутності боргу перед банком, так як вся заборгованість є простроченою, то вона зазначена у відповідній графі. Отже висновок суду про те, що кредитна заборгованість по тілу кредиту відсутня не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо неправомірного стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача вказує на те, що відповідач мав подати до суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, адже не зрозуміло на підставі чого виникла сума в розмірі 2500,00 грн.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції не спростовують. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 лютого 2015 року між відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.9).

Матеріали справи містять витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з яких вбачається 4 види таких карт з різними умовами, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10-25).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2015 року станом на 15 серпня 2019 року, складає 102667,85 грн, з яких: 0,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 35263,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 60312,57 грн заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 1727,09 грн заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 4865,14 штраф (процентна складова) (а.с.6-8).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року були задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та стягнута з відповідача на користь позивача сума заборгованості в розмірі 102667,85 грн та судові витрати в розмірі 1921,00 грн (а.с.44-47).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року ухвалене заочно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року скасовано, справа була призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.73-75).

В ході нового розгляду справи позивачем були надані та судом долучені до матеріалів справи виписка по рахунку відкритому на ім`я відповідача та довідка.

У виписці по рахунку містяться дані про всі проведені по рахунку відкритому на ім`я відповідача операції у 2015-2020 роках, зокрема, вбачається автоматичне погашення заборгованості, нарахування та погашення відсотків, штрафів і пені. При цьому, в період з серпня 2017 року наявні операції виключно щодо нарахування штрафних санкцій (а.с.121-137).

За даними позивача наведеними у довідці, відповідачу були видані дві картки з терміном дії до січня 2018 року та до травня 2020 року (а.с.138).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

У частині 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту укладання кредитного договору Банком надано до суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку від 06 лютого 2015 року; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що не підписані відповідачем; копію паспорта відповідача; довідку про видачу кредитних карток та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , які не підписані відповідачем. Також позивачем на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів надано виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Надана позивачем довідка про отримання ОСОБА_1 кредитних карток не містить підпису позичальника та не узгоджується зі змістом анкети-заяви від 06 лютого 2015 року, а тому не може бути доказом надання банком кредиту відповідачеві на умовах, визначених позивачем.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що по вказаному позивачем рахунку проводились операції як щодо отримання кредитних коштів, так і погашення заборгованості по кредиту, яка в свою чергу зараховувалась на погашення пені та відсотків. Також з виписки вбачається, що Банком нараховувався та стягувався щомісячний страховий платіж «Защита каждый день», однак відомості про погодження з відповідачем умов стягнення таких платежів матеріали справи не містять та Банком не зазначені. Таким чином, у розмір тіла кредиту визначеного позивачем вже зараховані борг, проценти, пеня та страхові платежі. З виписки також вбачається, що внесені на ці картки грошові кошти розподілені на всі наведені складові боргу, узгодження яких з відповідачем не вбачається. До того ж наведені позивачем у виписці та у розрахунку суми боргу та пені є відмінними. Вказане у свою чергу унеможливлює визначення розміру заборгованості виданих і не повернутих кредитних коштів по вказаним рахункам. А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність боргу за тілом кредиту не означає відсутності боргу перед банком, так як вся заборгованість є простроченою, то вона зазначена у відповідній графі, вказаного висновку не спростовує, так як судом здійснена оцінка щодо суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 35263,05 грн, а про відсутність заборгованості за тілом кредиту та процентами зазначено позивачем у розрахунку, де відповідні види заборгованості визначені на рівні 0,00 грн.

Також, Банк пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за пенею та штрафами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 вересня 2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент її підписання взагалі містили умови щодо отримання кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших нарахувань, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду; «Універсальна CONTRAKT»; «Універсальна GOLD». Однак, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

А отже, надані документи не підтверджують наявність між сторонами саме кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину анкети-заяви позичальника від 06 лютого 2015 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зазначене відповідає і правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору 06 лютого 2015 року чи погодження його істотних умов, необґрунтованим є нарахування позивачем заборгованості за кредитом в розмірі 102667,85 грн, з яких: 35263,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 60312,57 грн заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 1727,09 грн заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 4865,14 штраф (процентна складова).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, дослідивши наявні у справі докази і надавши їх належну оцінку, правильно відмовив у позові АТ КБ «ПриватБанк» через недоведеність позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, представником відповідача - адвокатом Хомінським В.Л. до відзиву на позовну заяву було надано: копію ордеру на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правової допомоги від 03 січня 2020 року, укладеного між Хомінським В.Л. та ОСОБА_1 , в якому встановлена сума гонорару в розмірі 2500, 00 грн, розрахунок розміру гонорару за надану правничу допомогу, квитанція від 03 березня 2020 року на суму 2500,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем було доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, розмір гонорару чітко визначений у договорі про надання правової допомоги від 03 січня 2020 року, оплата підтверджена квитанцією, а тому доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, представником Банку у відповіді на відзив не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук