Справа № 458/1182/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Буняк Д.М.

представника третьої особи Юдицький П.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, Відділ містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та енергетики Турківської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні заїздом до житлового будинку,

встановив:

11.12.2017 позивач ОСОБА_1 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа Хащівська сільська рада Турківського району Львівської області, Відділ містобудування і архітектури Турківської РДА, в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні заїздом до житлового будинку ОСОБА_1 шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шириною 0,60 метра і довжиною 27 метрів та знесення самочинно встановленої огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що проживає по сусідству з відповідачем в с.Хащів Турківського району Львівської області. Навесні 2017 ОСОБА_2 самочинно захопив частину заїзду до його житлового будинку, звузивши проїжджу частину так, що позивач не може заїхати до будинку транспортним засобом. Позивач звернувся в сільську раду та відповідною комісією було встановлено, що заїзд до житлового будинку позивача є звужений, зобов`язано ОСОБА_2 встановити огорожу на попереднє місце згідно абрисів земельної ділянки відповідно до акту №37 від 30.07.1995. Рішенням сесії Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 21.07.2017 вирішено зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні заїздом до житлового будинку ОСОБА_1 відповідно до акту №1 від 29.03.2017. Однак ОСОБА_2 не виконав вимог рішення сільської ради, перешкоди не усунув, а тому позивач звернувся з позовом до суду.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І.

Ухвалою суду від 25.08.2020 цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.08.2021 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області - Турківську міську раду Самбірського району Львівської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Буняк Д.М. позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник позивача надав пояснення аналогічні до викладених доводів та підстав у позові, зазначив, що порушення з боку відповідача зафіксовані в акті та рішенні сільської ради, а тому вважає, що позов є підставним, позовні вимоги доведені. Вважає, що застосуванням саме такого крайнього заходу усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою як знесення самочинно встановленої огорожі захистить порушені права позивача, оскільки в разі, якщо відповідач сам не знесе огорожі, то зазначення в рішенні суду про усунення перешкод шляхом перенесення огорожі, не зможе бути виконано виконавчою службою. Просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідач захопив частину дороги, яка веде до його житлового будинку, встановивши огорожу, чим звузив заїзд. Однак, там де заїзд проходить рівно, проїхати транспортним засобом ще можна, однак на повороті заїзду довжиною близько 5 метрів іде звуження, через що проїхати складно. Зазначив, що достатньо було б, щоб відповідач зніс огороджу саме на повороті довжиною 5 метрів. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав та пояснив, що дійсно встановив огорожу, однак заїзду не звужував. Під час встановлення нової огорожі, поставив таку на тих же межах, що й була стара огорожа, встановлена ще його батьками. Не заперечив, що у 2017 році комісією сільської ради було зроблено заміри проїзду, йому повідомили, що він звузив заїзд через встановлення нової огорожі. Однак зазначив, що особисто теж проводив заміри, за якими ширина заїзду 3 м., якщо десь і є менше, то не на всій ділянці дороги, яка веде до будинку відповідача. Окрім того пояснив, що нову огорожу він встановивив ще вісім років тому. Позивач не мав до нього претензій, а коли дочка позивача приїхала на великому транспортному засобі, то сказала, що треба ширший заїзд, бо вона не може заїхати. Просив у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання представник третьої особи Турківської міської ради Львівської області не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомив.

Представник третьої особи Відділу містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та енергетики Юдицький П.Л., пояснив, що виїздом на місце ще у 2016 році за його участю було встановлено, що ОСОБА_2 захопив частину земельної ділянки. Під час огляду спірного заїзду комісією сільської ради в 2017 році він не був. Спільний заїзд до будинку позивача на його думку може бути довжиною 27 метрів. Звуження цього заїзду відбулось через те, що відповідач на території будинковолодіння збудував літню кухню, та коли встановлював нову огорожу, то змушений був відступити від цієї прибудови, через що й захопив частину загального проїзду. Підтвердив пояснення позивача, що проблемною є ділянка заїзду довжиною 5 м саме на повороті, де відповідачем добудована літня кухня, і особливо взимку там важко проїхати. Пояснив, що з абрисів, які знаходяться в матеріалах справи не зрозуміло, які саме земельні ділянки на ньому позначено, в описі меж вказано про відстань з умовними позначеннями А - Б становить 7 м., але не зрозуміло чи це вулиця, чи дорога, окрім того вулиця може мати тротуар. В описі відсутні підпису землекористувачів. Зазначив, що сторонам пропонувалося замовити технічну документацію у відповідній організації, яка є сертифікованою, однак цього зроблено не було. Вважає, що позов підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Як видно з Акту №1 від 29.03.2017 складеного комісією в складі Хащівського сільського голови Кметика М.Й., депутатів сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було проведено обстеження земельної ділянки урочище "Подвір`я" гр. ОСОБА_2 та проїзду до власного будинку гр. ОСОБА_1 . При обстеженні було виявлено наступне: проїзд до власного будинку ОСОБА_5 є звуженим, внаслідок чого даний громадянин не може заїхати транспортним засобом на своє подвір`я. Подвір`я ОСОБА_2 в натурі на місцевості має форму трапеції. Комісією було встановлено, що при оновленні огорожі, що межує з проїздом до власного будинку ОСОБА_1 , було порушено межові знаки. ОСОБА_2 змістив свою огорожу біля своєї літньої кухні в сторону даного проїзду шириною 0.60 і загальною довжиною 27 м. В даний час ширина проїзду до житлового будинку ОСОБА_1 становить 2,30 м. Комісією вирішено зобов`язати ОСОБА_2 впродовж семи днів встановити огорожу на своє попереднє місце згідно абрису даної земельної ділянки Акту №37 від 30.07.1995 ОСОБА_2 . З актом ознайомлений ОСОБА_1 , про що підписався. ОСОБА_6 від підпису відмовився (а.с. 4).

Згідно з рішенням 9-ої сесії 7-го скликання Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 21.07.2017 вирішено: 1. Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні заїздом до житлового будинку ОСОБА_1 відповідно до акту №1 від 29.03.2017; 2. Звільнити заїзд шляхом переміщення огорожі в попередні межові знаки згідно абрисів актів обміру від 30.07.1995 (а.с. 5).

Відповідно до повідомлення Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 02.10.2017 за №650, ОСОБА_2 не виконав рішення сесії №103 від 21.07.2017 (а.с. 6).

З виписки з погосподарської книги №1 за 2016 рік Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 11.10.2017 за №693 видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка в розмірі 0,23 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд закріплена за ОСОБА_1 (номер об`єкта погосподарського обліку 01-0039-1 стр 77) (а.с. 7).

Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо усунення перешкод позивачу в користуванні заїздом до житлового будинку.

Вирішуючи цей спір суд виходить з наступних норм закону та мотивів відповідно до встановлених спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ст. 386 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 391ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відтак, аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Водночас, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, і що не заперечили учасники судового процесу, сторони у справі є сусідами, користуються спільним проїздом загального користування.

Позивач вказує, що відповідач самовільно встановив огорожу, внаслідок чого захопив частину спільного заїзду, чим йому створив перешкоди в користуванні таким. Відповідач заперечив такі доводи.

На підтвердження позовних вимог, позивачем надано суду Акт №1 від 29.03.2017, складений комісією в складі Хащівського сільського голови Кметика М.Й., депутатів сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Комісією було встановлено, що при оновленні огорожі, що межує з проїздом до власного будинку ОСОБА_1 , було порушено межові знаки. ОСОБА_2 змістив свою огорожу біля своєї літньої кухні в сторону даного проїзду шириною 0.60 і загальною довжиною 27 м. Ширина проїзду до житлового будинку ОСОБА_1 становить 2,30 м.

Як видно з цього Акту, такий не підписаний одним із членів комісії - ОСОБА_4 , складений у відсутність відповідача ОСОБА_2 , чого не було спростовано позивачем.

Щодо змісту самого Акту, то суд зазначає, що в такому відсутні будь-які відомості щодо порядку, способу проведеного обстеження спірного заїзду, не вказано яку вимірювальну техніку (засоби) було застосовано комісією, чи був у складі комісії спеціаліст-землевпорядник. Зазначено, що ОСОБА_2 порушив межові знаки та що він зобов`язаний встановити огорожу на своє попереднє місце згідно абрису даної земельної ділянки Акту №37 від 30.07.1995 ОСОБА_2 .

Однак, як видно з Акту №37 (36) від 30.07.1995, з такого видно, що проведено обмір земель, які перебувають в постійному користуванні ОСОБА_8 , ім`я по батькові ОСОБА_8 перекреслено, в межах с. Хащів. Зазначено фактичну площу землекористувача 2,378 га, вказано, що погоджено межі земельних ділянок з суміжними землекористувачами.

Водночас, з абрису, який міститься на звороті, не видається можливим встановити місця розташування земельних ділянок сторін, їх межі, хто є суміжними землекористувачами, де розміщена дорога та спірний заїзд тощо, оскільки на абрисі відсутні жодні умовні позначення, які б дали змогу оцінити відомості, які містяться в ньому на предмет доказування.

З Акту №38 (38) від 28.07.1995 земельної комісії Хащівської сільської Ради народних депутатів Турківського району Львівської області, який подано позивачем, видно, що проведено обмір земель, які перебувають в постійному користуванні ОСОБА_9 в межах с. Хащів. Зазначено фактичну площу землекористувача 1,325/2.66 (2.40) га, вказано, що погоджено межі земельних ділянок з суміжними землекористувачами.

Водночас, з абрису, який міститься на звороті, також не видається можливим встановити місця розташування земельних ділянок сторін, їх межі, хто є суміжними землекористувачами, де розміщена дорога та спірний заїзд тощо, оскільки на абрисі відсутні жодні умовні позначення, які б дали змогу оцінити відомості, які містяться в ньому на предмет доказування.

Також, з опису меж (а.с.10 зворотній бік) не видно, що в такому містяться відомості щодо земель сторін у справі, оскільки зазначено про чотири земельні ділянки, а на абрисі до акту № 38 (38) від 28.07.1995 умовні позначення є лише щодо земельних ділянок за № 2 і № 3, землекористувачами яких не є сторони у справі. Окрім цього, у вказаному описі меж відсутні підписи землекористувачів чи землевласників.

З урахуванням викладеного, суд не бере до розгляду як докази Акт №37 (36) від 30.07.1995 з абрисом, Акт від 28.07.1995 №38 (38) з абрисом, опис меж, оскільки в силу положень ст. 77 ЦПК України такі є неналежним доказом, так як не містять інформації щодо предмета доказування.

Щодо Акту №1 від 29.03.2017 та рішення 9-ої сесії 7-го скликання Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 21.07.2017, на які покликається позивач, то такі, за конкретних обставин цієї справи, не підтверджують незаконності спорудження огорожі відповідачем, зокрема в порушення межових знаків, оскільки містять посилання на документи, в яких відсутні відомості про встановлені та погоджені межі між сторонами.

Позивачем та представником позивача під час судового розгляду не було надано суду обґрунтування належності вказаних вище доказів для підтвердження своїх вимог.

Як пояснив у судовому засіданні представник третьої особи Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Юдицький П.Л., при виникненні спору, сторонам було запропоновано виготовити технічну документацію із землеустрою, шляхом звернення до сертифікованої організації, яка проведе всі необхідні обміри, топографічне знімання. Однак, сторонами цього зроблено не було. З оглянутих в судовому засіданні актів, абрисів неможливо встановити з прив`язкою до місцевості про які земельні ділянки йде мова, які проходять межі, ширину дороги тощо. Можна робити лише припущення.

Представник позивача в свою чергу, в судовому засіданні вказав, що вважає, що Акт сільської ради від 29.03.2017 є достатнім доказом на підтвердження вимог позивача. Щодо звернення позивача до спеціалізованих організацій, які проводять відповідні заміри, топографічну зйомку, або ж експертизи, то за конкретних обставин справи підстав для цього не вбачає.

Відтак, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач захопив частину спільного проїзду шириною 0,60 м і довжиною 27 м та самовільно встановив огорожу. Позивачем не надано доказів щодо встановлених та погоджених меж між сторонами, що позбавляє суд можливості перевірити доводи позивача на обґрунтування його вимог.

Окрім цього, позивач в судовому засіданні вказав, що перешкодою для нього є відрізок дороги 5 метрів на повороті до його будинку, де відповідач збудував літню кухню. При цьому, просив позов задовольнити повністю і зобов`язати відповідача знести самовільно встановлену огорожу довжиною 27 метрів.

Водночас, представник позивача також наполягав на застосуванні такого крайнього заходу з усунення перешкод як знесення самочинно встановленої огорожі, оскільки в разі, якщо відповідач сам не знесе огорожі, то зазначення в рішенні суду про усунення перешкод шляхом перенесення огорожі, не зможе бути виконано виконавчою службою.

Такі доводи представника позивача суд вважає неспроможними, а тому відхиляє їх.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони у цій справі на власний розсуд розпорядились своїми процесуальними правами, зокрема щодо подачі суду доказі та обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Водночас суд, з дотримання вимог ст. 12 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність і неупередженість , роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема щодо подання доказів, права заявляти клопотання, зокрема щодо проведення експертизи, виходячи з предмета доказування.

Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши дійсні обставини справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в цілому, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав діями відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, Відділ містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та енергетики Турківської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні заїздом до житлового будинку - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Треті особи: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області (Львівська обл., Самбірський р-н, м. Турка, площа Ринок, буд. 26).

Відділ містобудування архітектури, житлово - комунального господарства та енергетики Турківської районної державної адміністрації (перебуває в стані припинення адреса: вул.С.Стрільців, 5, м.Турка, Львівська область).

Повне рішення суду складено та підписано 13.09.2021.

Суддя О.І. Кшик