Єдиний унікальний номер 317/1920/21
Провадження № 2/317/829/2021
13 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
секретаря судового засідання Боденко Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У належному їй житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка не є її родичкою. За місцем реєстрації відповідач не проживає, її фактичне місце проживання невідоме. Реєстрація ОСОБА_2 у належному їй будинку позбавляє позивача права на оформлення та отримання субсидії, що суттєво порушує право власності позивача.
Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Заярна М.А., до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 17.06.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до договору дарування від 09.10.2001, посвідченого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., ОСОБА_3 отримала у власність 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Інша 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.10.2001 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М.
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 31.07.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одружились 27.06.2003. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
Як видно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвали шлюб 05.06.2007. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишила прізвище « ОСОБА_5 ».
За змістом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 29.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 25.10.2007. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
Таким чином, ОСОБА_1 дійсно є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки № 614 від 31.06.2021, виданої виконавчим комітетом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 дійсно з 02.08.2011 зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до складеного комісійно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.06.2021, ОСОБА_2 , починаючи з 02.08.2011 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач не є власником чи співвласником житлового будинку, жодних майнових прав на означений житловий будинок наразі не має. Відомостей про те, що відповідач є членом сім`ї позивача також у матеріалах справи немає.
Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не надала суду договорів чи інших доказів, які б підтвердили наявність у неї права користування означеним житловим будинком, наявні підстави для задоволення позову. При цьому суд враховує, що реєстрація відповідача у будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 77-81, 141, 259, 89, 264-265, 267, 268, 280-284 ЦПК України,-
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Д.І. Сакоян