Справа № 127/676/21
Провадження № 22-ц/801/1892/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 рокуСправа № 127/676/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Сала Т. Б.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 26 березня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Медяної Ю. В.,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 12 липня 2012 року відповідач, звернув-шись до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-зая-ву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», викладеними на бан-ківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про на-дання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відпові-дач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, про що ОСОБА_1 вчинив підпис в анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відповідно до виявленого бажання відповідачу був відкритий кре-дитний рахунок, встановлений початковий кредитний ліміт, який надалі був збільшений відповідно до умов кредитування та обслуговування картрахунку до 15000,00 гривень. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку, номер та строк дії якої зазначені у довідці, що додана до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У випадку зміни тарифів, інших невід`ємних частин договору банк зобов-язаний інформувати позичальника щодо внесених таких змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, а позичальник згідно підпункту 1.2.3 договору зобов`язаний отримати виписку про стан та здійснені операції по карткових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальником виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання зобов`язань за укла-деним договором. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківсь-ких послуг, Тарифів банку позичальник має право надати банку письмову заяву про розірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.5.4 договору.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути витра-чену частину кредитного ліміту, а саме згідно пункту 2.1.12.3 договору шляхом внесення коштів у визначений спосіб; слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, що передбаче-но підпунктом 2.1.5.7 договору, а також на підставі підпункту 2.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на визначених договором умовах. У разі порушення строків платежів відповідач згідно з підпунктом 2.1.12.7.2 договору сплачує відсотки у визначеному Тарифами розмірі. У редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, згідно підпункту 2.1.1.2.12 у разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, відповідач зобов`язався сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до частини другої стат-ті 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0 % - «Універсальна голд».

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відповідачу надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Од-нак ОСОБА_1 своєчасно не надавав позикодавцеві кошти для погашення за-боргованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов`язання, передбачені умовами договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійсним правочином. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку. Станом на 26 жовт-ня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь, у розмірі 23168,22 гривень, з яких: 15708,97 гривень становить заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7459,25 гривень - за-боргованість за простроченими відсотками. У зв`язку з невиконанням відпо-відачем своїх зобов`язань, непогашенням у повному обсязі заборгованості пе-ред банком останній змушений звернутися в суд з даним позовом. Позивач про-сив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним до-говором від 12 липня 2012 року № б/н у розмірі 23168,22 гривень та судові вит-рати зі сплати судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, з ОСОБА_1 стягнуто на користь банку 15708,97 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1425,24 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку лише в частині відмовлених позовних вимог. Скаржниця вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим за неналежного з`ясування обставин справи, з грубим порушенням норм матеріального права, тому просить поновити їй строк на апе-ляційне оскарження, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення про задово-лення позовних вимог у цій частині у повному обсязі. В іншій частині представник банку просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Скаржниця зазначає, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами та тарифами банку, що підтверджується його особистим підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також у Паспорті споживчого кредиту, де визначені основні умови кредитування, зокрема, процентна ставка в межах та поза межами піль-гового періоду у розмірах відповідно 0,00001%, 42% річних, підвищена про-центна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повер-нення кредиту у розмірі 84% річних. Тобто сторонами при укладанні кредит-ного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 09 серпня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скорис-тався. Цією ж ухвалою апеляційного суду представнику банку Криловій О. Л. на задоволення її клопотання поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 бе-резня 2021 року.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній доказами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимо-гам статті 263 ЦПК України, воно є незаконним, таким, що суперечить фактич-ним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регу-люють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце об-ставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами во-ни підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирі-шення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосу-ванню до цих правовідносин ( стаття 264 ЦПК України ).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтере-си у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або до-говір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд від-повідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначене право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інте-ресів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції Украї-ни викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивіль-них правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характе-ризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасни-ків справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відпові-дати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом у цій цивільній справі встановлено та не оспорюється її учасниками, що 12 липня 2012 року відповідачем підписана анкета-заява № б/н про приєд-нання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою ОСОБА_2 виявив бажання отримати у кредит кошти, для можливості користу-вання якими у банку йому була передана кредитна картка. Відповідно ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок та встановлений кредитний ліміт. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором ста-ном на 26 жовтня 2020 року становить 23168,22 гривень, з яких: 15708,97 гри-вень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7459,25 гривень - забор-гованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту укладеного між сторонами кредитного до-говору від 12 липня 2012 року № б/н убачається, що він не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, порядку пога-шення заборгованості, а також про встановлення відповідальності за порушен-ня зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повер-нуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої як-що строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманої та вико-ристаної суми кредитних коштів. Відтак суд першої інстанції вважав можливим стягнення з ОСОБА_1 на користь банку лише 15708,97 гривень заборгова-ності за простроченим тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на ко-ристь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, суд дійшов висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, через відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені, надані банком Витяги з Тарифів та Умов не можуть роз-цінюватися як стандартна ( типова ) форма, встановлена до укладеного із від-повідачем кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують вказаних позивачем обставин, тому суд не вбачав підстав для висновку про обумовлення сторонами у справі у письмовому вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності про сплату відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками погодити-ся не можна, оскільки вони є помилковими з огляду на неповне з`ясування су-дом усіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передба-чено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публіч-ного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу дого-вором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у форму-лярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєд-нання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони по-винні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умова-ми договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати-ти проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). Щодо відносин за кре-дитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо ін-ше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладе-ний з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК Укра-їни ).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявна підписана 30 січня 2018 ро-ку відповідачем довідка про умови кредитування (паспорт споживчого креди-ту), яким, зокрема, визначені: тип кредиту, строк договору та строк кредитуван-ня, спосіб та строк надання кредиту, пільговий період користування коштами, процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду, тип процентної ставки, права та обов`язки клієнта ( позичальника ) і банку, відповідальність сторін, у тому числі й процентна ставка у такому випадку. З огляду на пого-дження сторонами у справі процентної ставки, її розміру і порядку нарахування заборгованість по прострочених процентах підлягає безумовному стягненню з відповідача відповідно до положень закону та підписаних ОСОБА_1 анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Заслуговує на увагу зазначення в апеляційній скарзі тієї обставини, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав наявності у боржника права на користування коштами банку без сплати від-сотків (безоплатно). Натомість диспозиція статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що надання безпроцентних кредитів заборо-няється за винятком передбачених законом випадків. З огляду на підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту належить погоди-тися з доводами представника позивача про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо відсутності у справі доказів того, що сторони дійшли згоди у питанні розміру і порядку сплати процентів. Скаржниця небезпідставно звертає увагу, що відповідач частково погашав заборгованість, у тому числі й по нарахованих відсотках, та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України відповідачем на спростування розрахунку заборгованості по простро-чених процентах не надано жодних будь-яких доказів.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не-правильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами та розподілу судових витрат необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 12 липня 2012 року № б/н станом на 26 жовтня 2020 року в розмірі 7459,25 гривень за простроченими відсотками.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стяг-нення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитни-ми коштами та розподілу судових витрат. У цій частині позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 26 жовтня 2020 року за кредитним договором від 12 липня 2012 року № б/н 7459,25 гривень ( сім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 25 коп. ), що складають заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, 2102,00 гривні ( дві тисячі сто дві гривні 00 коп. ) у від-шкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 3153,00 гривні ( три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

Т. Б. Сало