Провадження № 2-з/638/421/21
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Шишкіна О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та іпотеки, в якій просять суд накласти арешт на житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2021.

В обґрунтування заяви зазначили, що дана квартира є предметом розгляду цивільної справи №638/7109/19 (суддя Рибальченко Л.М.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до АТ «АльфаБанк», КП «Регістрсервіс» про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на іпотечне майно. Спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спадкоємцями після смерті якої є майбутні позивачі. Квартира була предметом застави перед АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору №830/27/14-4/48/7-017 від 08.02.2007. За свого життя ОСОБА_7 в межах цивільної справи №638/7109/19 оскаржувала рішення державного реєстратора КП «Регістрсервіс» від 22.02.2019 про реєстрацію права власності квартири за Банком. Згодом у вказаній справі сторони були замінені правонаступниками: з боку ОСОБА_7 - спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а з боку АТ «Укрсоцбанк» - правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою судді Рибальченко Л.М. від 16.05.2019 було задоволено заяву про забезпечення позову та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 . Вказана ухвала набрала законної сили та дотепер не скасована в передбаченому законом порядку. Таким чином, з огляду на вищевказане судове рішення про заборону відчуження, АТ «Альфа-Банк» (як правонаступник АТ «Укрсоцбанк») не мало права укладати договір купівлі-продажу квартири із будь-якою особою до завершення розгляду цивільної справи №638/7109/19 по суті.

Зазначає, що згідно з даними Реєстру речових прав на нерухоме майно, 29.07.2021 приватним нотаріусом ХМНО Калінчук І.В. зареєстровані відомості про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 , до якого перейшло право власності. При цьому, того ж дня зареєстрований і договір іпотеки спірної квартири, за яким іпотекодавцем є ОСОБА_5 , а іпотекодержателем є ОСОБА_6 . Зважаючи на наявну судову заборону відчуження спірної квартири для АТ «АльфаБанк», позивачі мають намір звернутися до суду із позовом про визнання недійсними вищевказаних договорів купівлі-продажу та іпотеки.

З метою ефективного захисту своїх спадкових прав, у тому числі права власності, шляхом поновлення цих прав, порушених протиправним укладанням договорів купівлі-продажу та іпотеки, та зважаючи на очевидність протиправності поведінки відповідача АТ «Альфа-Банк», яке є обізнаним про наявність судового спору щодо квартири та про існування ухвали суду про забезпечення позову від 16.05.2019, позивачі мають підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити - виконання рішення суду в подальшому.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без проведення судового засідання в порядку письмового провадження згідно із ч. 7 ст. 13 ЦПК України.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог буде договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 , а також договір іпотеки спірної квартири, за яким іпотекодавцем є ОСОБА_5 , а іпотекодержателем є ОСОБА_6 .

З доданих до заяви про забезпечення позову доказів вбачається, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2019 року про забезпечення позову та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 . Вказана ухвала набрала законної сили та на даний час не скасована

Таким чином, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, АТ «Альфа-Банк» (як правонаступник АТ «Укрсоцбанк») не мало права укладати договір купівлі-продажу квартири із будь-якою особою до завершення розгляду цивільної справи №638/7109/19 по суті.

Водночас відповідно до відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно, від 06 вересня 2021 року, щодо квартири АДРЕСА_1 29.07.2021 приватним нотаріусом ХМНО Калінчук І.В. зареєстровані відомості про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 . Також 29.07.2021 року зареєстрований і договір іпотеки спірної квартири, за яким іпотекодавцем є ОСОБА_5 , а іпотекодержателем ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявник зазначив те, що згідно з даними Реєстру речових прав на нерухоме майно АТ «Альфа-Банк», яке було обізнане про наявну заборону відчуження майна, що зокрема підтверджується ухвалою судді Рибальченко Л.М. від 17.01.2020, якою Банку відмовлено у вжитті заходів зустрічного забезпечення позову, уклало договір купівлі-продажу щодо даної квартири.

Окрім того судом враховано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали між собою договір іпотеки спірної квартири в один день з укладанням договору купівлі-продажу цієї квартири, що може свідчити про їхні наміри штучно створити юридичні перешкоди у поновленні прав позивачів.

Отже, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо визнання недійсним зазначеного договору іпотеки недійсним та невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру та заборони вчинення дій щодо квартири може ускладнити захист позивачем своїх прав у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Суд вважає обґрунтованим посилання заявника у заяві про забезпечення позову на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі матимуть змогу здійснити відчуження спірної квартири іпотеко держателю через нотаріуса шляхом укладення договору про задоволення вимог кредитора за рахунок іпотеки, а це вимагатиме від позивачів звертатися до нового набувача із віндикаційним позовом.

В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов накладення арешту на спірну квартиру шляхом заборони її відчуження, а також заборони ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо предмета спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження цієї частки) права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Оскільки предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу та іпотеки недійсними, та враховуючи, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру та заборона ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо предмета спору, який представник позивача просить застосувати, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 201/16142/17.

Суд вважає необхідним зазначити, що накладенням арешту на спірну квартиру шляхом заборони її відчуження, а також заборони ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо предмета спору, обмежується лише право власника на розпорядження майном, і діє, як просить заявник, до розгляду справи по суті.

Накладення арешту на квартиру жодним чином не порушить прав відповідача щодо володіння чи користування нею та не порушить права іпотекодержателя. Вжиття судом таких заходів забезпечення позову запроваджує законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи наведене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів по справі, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборони ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо предмета спору, може істотно ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Застосовувати заходи зустрічного забезпечення суд не вважає за необхідне у зв`язку із відсутністю відомостей про те, що забезпечення позову спричинить збитки для відповідачки.

Суд роз`яснює позивачам, що відповідно до ч. 4 ст. 152, ч. 13 ст. 157 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на житлову квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо розпорядження та/або відчуження у будь-який спосіб цієї квартири.

Заборонити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо житлової квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Копію ухвали направити для негайного виконання до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61000, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 144; 61000, м. Харків, м-н. Павлівський, 4), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6-й під`їзд, 10 поверх).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Шишкін