Справа № 212/203/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Курбакової Ю.О., представника відповідача Шишова В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Кривого Рогу, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №8053 від 26.07.2013 року у розмірі 117466,00 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 26 липня 2013 року укладено кредитний договір №8053 відповідно до якого видано кредит у сумі 16600 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинолося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», тобто ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 14 грудня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 117 466,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 16 874,69 грн., заборгованість за процентами 0,00 грн., заборгованість за комісією 19 439,33 грн., штрафні санкції 81 151,98 грн.. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 117 466,00 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

01.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 19.08.2019 року.

Ухвалою суду від 25.03.2021 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Шишов В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем укладено кредитний договір №8053, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 16 600,00 грн..

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинолося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», тобто ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила відсотки за користування кредитом. В зв`язку з чим, станом на 14.12.2018 року заборгованість відповідача перед АТ «ПУМБ» склала 117466,00 грн. з яких: заборгованість за кредитом 16 874,69 грн., заборгованість за комісією 19 439,33 грн., штрафні санкції 81 151,98 грн..

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як доказ порушення відповідачем умов кредитного договору позивачем надано довідку про стан та історію заборгованості та виписку із рахунку, згідно якого загальна сума боргу відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 117466,00 грн., яка складається: 16874,69 грн. - заборгованість за кредитом, 19439,33 грн. - заборгованість за комісією, 81151,98 грн. - штрафні санкції, але суд не можне визнати зазначений доказ належним та допустимим, так як здійснити перевірку правильності розрахунку неможливо, зважаючи на висловлені відповідачем у відзиві заперечення позовних вимог, тому суд не може послатися на нього як належний та недостатній доказ розрахунку заборгованості.

Зміст ч.2 ст.78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази неналежними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач у відзиві на позов стверджує, що позивачем не надано будь-яких документів, якими б підтверджувався факт перерахування будь-яких коштів на її рахунок, належного арифметичного розрахунку з посиланням на Кредитний договір щодо стягнення сум штрафів та пені та взагалі суми заборгованості, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, так як позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку з дня здійснення останнього платежу.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності.

Заперечуючи проти позову відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності.

Як вбачається з копії Пропозиції укласти договори (оферта) від 26.07.2013 року Кредитний договір №8053, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 , на строк 24 місяці, тобто до 26.07.2015 року, коли відповідач здійснила останній платіж з матеріалів справи встановити не можливо, позивачем будь-яких доказів, які б спростовували твердження відповідача щодо наявності заборгованості та строку позовної даності суду не надані, а тому строк позовної давності на право на звернення до суду необхідно рахувати з 26.07.2015 року, тобто з наступного дня після закінчення строку дії Кредитного договору. Позивач же звернувся до суду з позовною заявою лише 08.01.2019 року, тобто з пропуском, встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами строків позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4 ст.267 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, а саме, що відповідач просить застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 354, суд, - УХВАЛИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 грудня 2021 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт