Справа № 202/6174/20
Провадження № 2/202/592/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Патика А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання заповіту недійсним, про усунення спадкоємця від права на спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що підставою для звернення позивача до суду стали обставини, які засвідчили про порушення її права на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті матері ОСОБА_5 на все рухоме і нерухоме майно, яке належало до смерті її матері на праві приватної власності, оскільки після подачі нею заяви нотаріусу про вступ у спадщину за законом їй стало відомо про залишення матір`ю заповіту на відповідача, існування та наявність якого спадкодавець - заповідач ОСОБА_5 упродовж свого життя категорично заперечувала.

За життя ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 05 травня 2017 року.

Відповідно до заповіту від 05 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідала усе належне їй майно відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Спадкодавець ОСОБА_5 , яка є мамою позивача ОСОБА_4 раніше та упродовж майже всього періоду свого життя із відповідачем стосунків не підтримувала, вони між собою раніше знайомими не були і не товаришували.

Позивач проживає на території іншої держави - Російської Федерації, у зв`язку з чим була фактично позбавлена можливості відвідувати свою матір, приїздити у м. Дніпро та спілкуватися з нею контактно.

Приблизно у середині березня 2020 року спадкодавиця упродовж декількох днів не брала трубку мобільного телефону, а коли Позивач у другій половині березня 2020 року додзвонилася то дізналася про те, що Відповідач забрала у матері мобільний телефон і не дозволяла їй відповідати на телефонні дзвінки Позивача. Також Позивач дізналася, що мати захворіла, при цьому не піднімалася на ноги, своїми ногами не ходила. Позивач наполегливо просила матір та відповідача, щоб вони негайно викликали лікаря за місцем проживання матері, наполягала на негайному медичному обстеженні матері, та за наявністю медичних показників до госпіталізації, пройти курс лікування у лікувальному закладі стаціонарно.

18 квітня 2020 року позивачу зателефонувала відповідач та повідомила про те, що її матір ОСОБА_5 померла та поховання здійснювати не треба, оскільки здійснена кремація тіла померлої.

Вказала, що позивач має всі підстави вважати, що саме відповідач ОСОБА_2 , скориставшись вкрай незадовільним станом здоров`я ОСОБА_5 , вкрай поганим та слабким зором спадкодавця, також шляхом обману, з метою заволодіння майном останньої, умовила спадкодавця заповісти на неї все своє майно після смерті спадкодавця.

На підставі ст.ст.205,215-216,1253 ЦК України просила суд визнати недійсним заповіт, яким ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживала в АДРЕСА_1 на випадок смерті зробила розпорядження про права на все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, рухоме майно, грошові кошти, в тому числі на депозитних вкладах і банківських рахунках та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, і на те майно, що заповідала ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3 , виданий 04.12.1996 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; усунути від права на спадкування ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3 , виданий 04.12.1996 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області за заповітом, складеним ОСОБА_5 , після смерті ОСОБА_5 .

Із врахуванням викладеного, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, позивач вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2020 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

02 грудня 2020 року від третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло пояснення до позовної заяви. Вказали, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебувала обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком по місяць смерті включно. За виплатою допомоги на поховання померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 20 травня 2020 року звернулась ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . На підставі особисто наданої ОСОБА_2 заяви та документів, а саме: свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 виданого 21 квітня 2020 року Чечелівським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Витягу з Державного реєстру актів цивільного громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 8 від 21.04.2020 року, завірених копій паспорту 20 травня 2020 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Відповідачу видано разове доручення для виплати допомоги на поховання. Згідно звітів Головпоштамту про виплату допомоги на поховання, ОСОБА_2 отримала допомогу на поховання померлої ОСОБА_5 20.05.2020 року.

02.12.2020 року до суду надійшло пояснення особи, уповноваженої діяти від імені третьої особи Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в якому зазначено, що забезпечення проведення посвідчення заповітів відноситься до повноважень нотаріусів, тому Головне територіальне управління юстиції Дніпропетровської області у сфері нотаріату має організаційні, контрольні повноваження та є неналежною третьою особою у даній справі, залучення якої жодним чином не обґрунтовано позивачем.

08.12.2020 року від адвоката відповідача ОСОБА_2 - адвоката Патика А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Вважають позовні вимоги позивача необґрунтованими, надуманими та такими, що не підтверджуються належними доказами по справі. На думку відповідача відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання заповіту недійсним та усунення відповідача від права на спадкування за ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України щодо обов`язку доказування позивачем не доведено, що заповіт був вчинений під тиском чи оманою, що спадкоємець перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував допомоги відповідача, а остання свідомо ухилялась від надання такої допомоги спадкоємцю.

Відповідач вважає, що навпаки є усі підстави для усунення від спадкування позивача, яка усунулася від догляду за своєю покійною мамою. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.

01 лютого 2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила суд на підставі ст.ст.202,215,1248,1257 ЦК України визнати заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений 05 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1843 недійсним, з підстав порушення порядку вчинення нотаріальних дій, як наслідок невідповідності заповіту волі заповідача. Так, спадкодавець ОСОБА_5 мала серйозні вади зору, які не давали змогу самостійно прочитати текст заповіту, що вплинуло на її волевиявлення. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В., було проігноровано приписи ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства Юстиції України за №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції чинній на момент посвідчення заповіту), не відреаговано на візуально наявні вади зору заповідача, не забезпечено присутність щонайменш двох свідків та не прочитано текст заповіту вголос заповідачу. За таких порушень ОСОБА_5 не мала змоги зрозуміти що вона підписує, та чи відповідає текст заповіту її дійсній волі. Цілком імовірно, що ОСОБА_5 , мала намір скласти заповіт на свою доньку, ОСОБА_4 , та через те, що не змогла прочитати прізвище на кого дійсно заповідається майно, заповідала все на сусідку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача судом призначено судово-медичну експертизу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в заяві про зміну предмету позову підстав та наполягав на задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу без участі їх представника.

Третя особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Н.В., в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представників сторін, допитавши свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши докази по справі, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., зареєстрованого в реєстрі за №1919, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Заповіту від 05 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1843, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заповіт складено об 11 годині 30 хвилин в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. за адресою: АДРЕСА_3 .

Заповіт прочитаний ОСОБА_5 особисто вголос та власноручно підписаний ( т. 2 а.с. 23).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №228752769 від 20.10.2020 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , номер запису про право власності №20277815 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:1917, виданий 05.05.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35068152 від 05.05.2017 року 15:29:08 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

Позивач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 ( т.2 а.с.35), копією свідоцтва про укладання шлюбу (т.2 а.с.36), копією довідки про укладання шлюбу ( т.2, а.с.37).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1097 ( т.2 а.с. 22).

Після смерті ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Т.В. 15.05.2020 року заведено спадкову справу №40/2020, номер у спадковому реєстрі №65829426.

З матеріалів спадкової справи (т. 2 а.с. 11-65) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 звернулись: донька померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

У матеріалах спадкової справи також наявний заповіт від 05.12.2017, яким ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_2 усе належне їй майно (т.2 а.с.23).

Постановою Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Швецової Н. Г. від 22 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальних дій, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилаючись на ст.ст.202, 215, 1248, 1257 ЦК України вважає, що Заповіт від 05.12.2017 року підлягає визнанню недійсним, як такий, що був складений особою, яка має вади зору, порушення приватним нотаріусом приписів ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки приватним нотаріусом не відреаговано на візуально наявні вади зору заповідача, не забезпечено присутність двох свідків при посвідченні заповіту та не прочитано текст заповіту вголос заповідачу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, процесуальне значення участі свідків у посвідченні заповіту полягає в тому, що при них відбуваються дії щодо посвідчення заповіту; кожен з них має зачитати заповіт вголос та поставити на ньому свій підпис.

Пунктами 1.4-1.10 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право у силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

З наданої Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради» копії медичної (амбулаторної) картки (історії хвороби), ОСОБА_5 вбачається, що відповідно до виписного епікризу ОСОБА_5 було поставлено діагноз термінальна глаукома, ускладнена катаракта правого ока, О/УЗАВ глаукома, артифакія лівого, оперована ЗАВ глаукома, артифакія, ВМД лівого ока, праве око зір - 0. При виписці зір не змінився.

За клопотанням представника позивача Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року була призначена судово-медична експертиза, проведення якої було доручено Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної Ради. На вирішення експерта були поставлені наступні питання:

1. Чи мала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з історії хвороби, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня №8» Дніпровської міської ради, фізичні вади, вади зору, зокрема до та після її госпіталізації?

2. Чи могла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з історії хвороби, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня №8» Дніпровської міської ради, самостійно або з допомогою сторонніх засобів (окулярів, лінз, лупи, тощо), прочитати текст заповіту від 05 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В зареєстрований в реєстрі за №1843?

У розпорядження експерта було наданоматеріали справи №202/6174/20, провадження №2/202/592/2021, в якій містяться медичні документи, надані Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради (т.2 а.с. 66-106).

Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України

За результатами експертизи було складено висновок експерта №39.

Відповідно до Висновку експерта №39 відділу комісійних судово-медичних експертиз, судово-медична експертна комісія у складі: голови С.В. - Савченко - заст. начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судмедекспертизи» ДОР» лікар судово-медичний експерт вищої кв. категорії, вищого кв. класу, стаж роботи за фахом з 1984 р.; членів: В.М. Сакович - професор кафедри офтальмології ДЗ «ДМА МОЗ України», лікар-офтальмонолог вищої кв.категорії, доктор медичних наук і доповідача по справі О.Л. Зубова - лікар судово-медичний експерт відділу комісійних судово-медичних експертиз КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР, вищої кв.категорії, 2 кв.класу, стаж роботи за фахом з 1979 року, експертиза розпочата 05.03.2021 року та закінчена 12.03.2021 року, експертна комісія прийшла до наступних висновків:

1. За останні роки життя ОСОБА_5 , 1936 р.н., а саме на час підписання заповіту (05.12.2017), мала тяжкі захворювання: хронічну ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II ступеню, 2 стадії, ризик 4, серцеву недостатність II А ступеню, III форму клінічну, термінальну глаукому, ускладнену катаракту правого ока, відкритокутню III ав глаукому, артифакію, вікову макулодистрофію лівого ока, гострота зору (була визначена під час стаціонарного лікування з 10.06.2016 по 19.06.2016) - на праве око 0 (нуль); ліве око 0,3 - 0,4 не корегує, що є вадою зору.

2. З встановленою патологією органів зору ОСОБА_5 05.12.2017 без сторонньої допомоги самостійно прочитати текст заповіту не могла. Із сторонньою допомогою (за допомогою окулярів, лінз, лупи) прочитати заповіт могла.

Допитані під час судового розгляду свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , надали свідчення про те, що спадкодавець ОСОБА_5 ходила як в окулярах, так і без окулярів та візуально не було видно, що вона має поганий зір та мала такі проблеми із зором, які не давали можливості їй читати, ставити підпис на документах.

Так, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_5 з часу її переїзду в будинок. У неї був поганий зір, але ходила вона без окулярів. Візуально не можна було визначити що вона має поганий зір. Іноді просила її допомогти митися та стригти нігті. Щодо заповіту нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 , сусідка по спільному двору, розповіла про те, що знала ОСОБА_5 з 2017 року та познайомилася сидячи у дворі на лавці. Ходила ОСОБА_5 без окулярів та візуально не було видно, що вона має поганий зір. На вулиці в окулярах її ніколи не бачила. На прохання ОСОБА_5 ОСОБА_2 стала допомагати їй. ОСОБА_5 розповідала їй про те, що вона їздила з ОСОБА_2 складати заповіт.

Свідок ОСОБА_8 сусідка, розповіла про те, що вона познайомилася в вересні 2017 року з ОСОБА_5 і потоваришували. Бачила, що ОСОБА_2 доглядає за ОСОБА_5 . В квартирі було чисто і придбано. ОСОБА_5 скаржилася на доньку, яка їй не допомагає. ОСОБА_5 дивилася телевізор в окулярах. Бачила ОСОБА_5 як в окулярах, так і без них. ОСОБА_5 розповідала їй про те, що буде йти складати заповіт на ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_9 , сусідка, розповіла про те, що про заповіт їй стало відомо після смерті ОСОБА_5 остання ходила без окулярів, та всіх впізнавала. Візуально не було видно, що в неї щось з очима. Про операцію на очах їй нічого не відомо. З початку 2020 року ОСОБА_5 була лежачою.

Свідок ОСОБА_10 , працює двірником у дворі, знала ОСОБА_5 з літа 2017 року. Вона просила її бути опікуном, але вона не змогла оскільки дуже зайнята та порекомендувала ОСОБА_2 . ОСОБА_5 ходила без окулярів. Жодного разу не бачила її в окулярах. Про операцію їй нічого не відомо.

Суд також приймає до уваги той факт, що договір купівлі продажу від 05 травня 2017 року квартири АДРЕСА_1 був укладений особисто покупцем ОСОБА_5 , як і спірний заповіт від 05 грудня 2017 року та між зазначеними датами пройшов незначний проміжок часу. Крім того, як вбачається із заповіту, він прочитаний ОСОБА_5 особисто вголос та власноручно підписаний, про що свідчить її особистий підпис.

Отже, судом встановлено обставини щодо можливості спадкодавцем самостійно підписати заповідальне розпорядження з зазначеними вище вадами зору, при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, визначені ст. 1247 ЦК України, - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та підписано заповідачем, який прочитав текст заповіту уголос до його підписання, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, державним нотаріусом роз`яснено заповідачу зміст ст.ст.1241, 1254, 1307 ЦК України та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Підстав вважати складений 05 грудня 2017 року заповіт недійсним не встановлено, на підтвердження заявлених вимог, позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Експертний висновок №39 відділу комісійних судово-медичних експертиз містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані висновки з поставлених запитань.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, беручи до уваги експертний висновок №39, який погоджується із показами свідків допитаних в судовому засіданні, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем за змістом заявленого позову не доведено та відповідачем в силу принципу змагальності сторін спростовано обґрунтованість позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.202, 203, 215, 1247, 1248, 1251, 1252, 1257 ЦК України, ст.ст. 4, 13,78-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, 5), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна (АДРЕСА_6), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 13.09.2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар