Справа № 727/1332/21
Провадження № 2/727/811/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю:

секретаря судових засідань: Тихенька М.А.

сторін по справі:

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Роскрут В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу Максим Дмитрович (місце реєстрації: м. Чернівці вул. Хотинська, 4-М), про визнання недійним свідоцтва та скасувати державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернулися з позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва та скасувати державної реєстрації.

Позивачі, аргументують заявлені вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_3 , та зареєстровані в квартирі № 2 . Відповідач є власником кв. АДРЕСА_5 , загальною площею 120,5 кв.м., в тому числі житловою 92,8 кв.м., як такої, що була придбана ОСОБА_3 з проведених 25.01.2021 року електронних торгів (протокол № 5232689), за ціною 1293830.32 грн. Про те, що власником цієї квартири став відповідач, їм стало відомо 05.02.2021 року.

Позивачі посилаються на те, що у 2012 році вони звернулися до суду з позовом про визнання не чинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2013 року по справі № 2-2767/12 в забезпечені позову судом накладений арешт на квартиру АДРЕСА_6 до вирішення спору по суті, відповідний запис про обтяження за номером 2296220 був внесений державним реєстратором реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. 09.04.2015 року по справі №22ц/794/26/15 Апеляційний суд Чернівецької області ухвалив рішення, згідно якого було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 12 травня 2010 року серії НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_6 та зобов`язано було ОСОБА_4 (попереднього власника спірної квартири під АДРЕСА_6 ) демонтувати вбиральню (приміщення 3-9 площею 2,2 кв. м) та кухню (приміщення 3-10) площею 8 кв. м), розташовані у квартирі АДРЕСА_6 над житловою кімнатою - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відновити на цій площі, горище будинку по АДРЕСА_3 із виходом на горище та виходом на дах. Зобов`язано було ОСОБА_4 здійснити реконструкцію каналізаційних мереж квартири АДРЕСА_6 для запобігання їх проходження над житловими кімнатами квартири № 2 даного будинку. Зобов`язано було ОСОБА_4 провести роботи по відновленню організованого зовнішнього водостоку будинку по АДРЕСА_3 із здійсненням заходів, що забезпечують запобігання зсувам снігу з покриття даху і утворення полою на карнизах і у водостічних трубах. Суд, також зобов`язав ОСОБА_4 провести реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку АДРЕСА_3 із врахуванням наявності сусіднього будинку та його висоти та зобов`язав ОСОБА_4 виконати інші техніко-ремонтні роботи (реконструкцію каналізаційних мереж квартири №3 , реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку; роботи по відновленню організованого зовнішнього водостоку будинку) також пов`язані з недотриманням вимог проекту при реконструкції квартири № 3 , що значно вплинуло на санітарно-гігієнічний стан квартири позивачів № 2 та й всього будинку.

Окрім наведеного вище, мотивують заявлені вимоги і тим, що в період 2015-2020 рр., ОСОБА_4 не вжила жодної спроби виконати вказане рішення суду, що призвело до відкриття кримінального провадження № 0000087 за ст. 382 КК України, у якому на даний час триває досудове розслідування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачі, наводять схему, якою скористалася ОСОБА_4 та відповідно і ОСОБА_3 щодо спірної квартири, з метою уникнення виконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 09.04.2015 року, та яка полягає, з огляду позиції позивачів, в наступному: - ОСОБА_4 позичає суму коштів у розмірі 30000 доларів у рідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_5 . В зазначеній розписці, терміном дії до 01.04.2020 року ОСОБА_4 гроші не повертає. У травні 2020 року, ОСОБА_5 подає в суд позов про стягнення грошових коштів та в липні 2020 року суд приймає рішення по справі №727/3947/20 на користь ОСОБА_6 . В серпні місяці 2020 року ОСОБА_5 , як стягувач звертається до приватного виконавця Доготар М.В., і в рамках відкритого виконавчого провадження №63049409 проводяться виконавчі дії. В листопаді того ж року, приватний виконавець Доготар М.В. виставляє спірну квартиру АДРЕСА_6 для продажу через електронні торги, на площадку ДП "СЕТАМ", при цьому вказується у характеристиці лоту за №460142 відповідно, площі кухні та туалету, які є спільною сумісною власністю, в тому числі і позивачів, всього загальною площею квартири 120,5 кв.м. Зазначають, що 25 січня 2021 року відбулись електронні торги, переможцем яких став ОСОБА_3 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу Максимом Дмитровичем відповідачу було видане свідоцтво (серія НОМЕР_4 ) про придбання нерухомого майна (вищевказаної квартири), з прилюдних торгів.

Вважають, що із загальної площі квартири АДРЕСА_6 - 120,5 кв.м., повинно бути вилучено - 11,1 кв.м. за рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09.04.2015 року (справа №22ц/794/26/15). Вказують, що жодних обтяжень або зобов`язань пов`язаних з квартирою №3 , ОСОБА_3 не має; разом з цим, наведене рішення суду не виконано; санітарно-гігієнічній стан квартири позивачів та будинку в якому вони проживають продовжує погіршуватись, що негативно впливає на їх стан здоров`я, стан довкілля та технічний стан нерухомості в цілому. Просять суд, визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_4 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру в АДРЕСА_8 , власником якої є відповідач ОСОБА_3 .

Рух справи по позиціям сторін

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

23.04.2021 року відповідачем ОСОБА_3 в суд скеровано відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого останній посилається на те, що спірне майно кВ. АДРЕСА_6 , було виконавчою службою реалізовано у примусовому порядку в законний спосіб згідно Закону України "Про виконавче провадження ", на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа №727/3947/20).

У відзиві відповідач аргументує доводи і тим, що позивачі не визначились який метраж з загальної площу його квартири (120 кв.м.) слід вилучити - 11,1 м.кв., чи 12.2 м.кв. спільної сумісної власності, із чим категорично не погоджується, так як, з отриманої 06.09.2020 року приватним виконавцем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_6 , чітко встановлено загальну площу 120,50 м.кв. та у такому метражу, її належність боржнику ОСОБА_4 на праві власності згідно договору дарування від 22.03.2011 року. При цьому, звертає увагу, що жодних рішень щодо скасування цього правовстановлюючого документа чи скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру (на момент її перебування у власності ОСОБА_4 ), ані на момент її опису і арешту, ані на момент проведення електронних торгів не було. Вважає, доводи позивачів, наведені в позові безпідставними і не обґрунтованими; просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

05.05.2021 року позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в суд скеровано відповідь на відзив, в якій просять заявлений ними позов задовольнити.

В судовому засіданні, позивачі, відповідно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали; у наданих суду поясненнях посилалися на обставини наведені в позові та на доводи викладені у відповіді на відзив. Позивачі в наданих поясненнях не заперечували, того факту, що не зверталися в суд з позовом про визнання електронних торгів, недійсними, внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 09.04.2015 року (справа №22ц/794/26/15). Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Роскрут В. в судовому засіданні, підтримуючи у наданих суду поясненнях доводи викладені у відзиві на позов, просила в задоволенні позовних вимог відмовити, вказуючи на те, що її довіритель є добросовісним набувачем, який у правовий спосіб, звернувся до виконавчої служби про виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа №727/3947/20). Про прийняте раніше рішення Апеляційним судом Чернівецької області її довірителю відомо не було, а отже і про його виконання її довірителю відомо не було. Просить, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених позовних вимог, суд зважає на наступне.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Досліджені докази та застосовані норми права

Судом належними доказами установлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 20.07. 2007 року виданого Департаментом житлового - комунального господарства Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_9 , у якій зареєстровані і фактично проживають (а.с. 7);

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №243298166 від 05.02.2021 року щодо квартири АДРЕСА_6 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.8-9)

Протоколом № 523269 зафіксовано проведення торгів, щодо п`ятикімнатної житлової квартири АДРЕСА_10 , торги відбулись 25.01.2021 року (а.с. 10), під номером лота: 460142 за стартовою ціною 1 309 544.85 грн., ціна виставленою на продаж - 1 361 926.65 грн., переможцем торгів з п`яти учасників став ОСОБА_3 . Електронні торги проведені 25.01.2021 року (з 09.00 до 18.14) оформлені протоколом № 523269 (реєстраційний номер лота 460142); переможець визначений за найвищою ціновою пропозицією, з визначенням сплати суми переможцем до 08.02.2021 року (а.с.11)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.08.2013 року постановлено було накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 . до відновлення становища яке існувало.(а.с.18)

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09.04.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2014 року було скасувано, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, а саме було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 12 травня 2010 року серії НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_6 та зобов`язано було ОСОБА_4 (попереднього власника спірної квартири під АДРЕСА_6 ) демонтувати вбиральню (приміщення 3-9 площею 2,2 кв. м) та кухню (приміщення 3-10) площею 8 кв. м), розташовані у квартирі АДРЕСА_6 над житловою кімнатою - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відновити на цій площі, горище будинку по АДРЕСА_3 із виходом на горище та виходом на дах. Зобов`язано було ОСОБА_4 здійснити реконструкцію каналізаційних мереж квартири АДРЕСА_6 для запобігання їх проходження над житловими кімнатами квартири № 2 даного будинку. Зобов`язано було ОСОБА_4 провести роботи по відновленню організованого зовнішнього водостоку будинку по АДРЕСА_3 із здійсненням заходів, що забезпечують запобігання зсувам снігу з покриття даху і утворення полою на карнизах і у водостічних трубах. Суд, також зобов`язав ОСОБА_4 провести реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку АДРЕСА_3 із врахуванням наявності сусіднього будинку та його висоти та зобов`язав ОСОБА_4 виконати інші техніко-ремонтні роботи (реконструкцію каналізаційних мереж квартири №3 , реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку; роботи по відновленню організованого зовнішнього водостоку будинку) також пов`язані з недотриманням вимог проекту при реконструкції квартири № 3 , що значно вплинуло на санітарно-гігієнічний стан квартири позивачів № 2 та й всього будинку (а.с.19-23; 53-54).

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №224291810 від 16.09.2020 року щодо квартири АДРЕСА_6 , де право власності закріплено за ОСОБА_9 та обтяження щодо даної квартири.(а.с.48-49)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2020 року по справі №727/3947/20 позов задоволено та зобов`язав ОСОБА_4 виплатити на користь ОСОБА_5 30 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 809322,00 гривень.

З досліджених судом матеріалів витребуваної у нотаріуса справи (а.с. 1 - 21) вбачається наступне:

03.02.2021 року (реєстровий номер 186) було здійснено приватним нотаріусом Суружіу М.Д. реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_6 , з прилюдних торгів, було видано 03.02.2021 року.

03.02.2021 року ОСОБА_3 , особа якого була встановлена на підставі паспорту НОМЕР_6 , звернувся з заявою про видачу йому свідоцтва про придбання майна з прилюдних електронних торгів - квартири під АДРЕСА_6 ;

Згідно акту про проведені електронні торги від 02.02.2021 року приватним нотаріусом Доготар М. проведено детальний опис, надана характеристика і оцінка майна - квартири під АДРЕСА_6 , а також зафіксовані дані щодо організатора проведення торгів і переможця (покупця) - ОСОБА_3 .

Протоколом № 523269 зафіксовано проведення торгів, щодо п`ятикімнатної житлової квартири АДРЕСА_10 . У визначений за дослідженим протоколом строк, ОСОБА_3 сплатив суму як переможець торгів, що підтверджується дослідженими квитанціями проведеної оплати через АТКБ ПриватБанк.

З витребуваних матеріалів, окрім наведеного також вбачається, що за даними договору дарування від 22.03.2011 року та інформаційної довідки зареєстровано приватним нотаріусом Скінтей Ю.І. договір про відчуження спірного нерухомого майна, крім земельної ділянки.

З технічного паспорту на кв. АДРЕСА_6 вбачаються технічні характеристики вказаної квартири та її по поверхневий план.

Досліджений повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб передбачає дату час і місце реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сверджується інформація про об`єкт нерухомого майна - кВ. АДРЕСА_6 ; інформація про державну реєстрацію іпотеки, реєстрацію обтяжень;

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається проведена реєстрація 03.02.2021 року по об`єкту нерухомості - квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 120,5 м.кв., житловою площею 92.8 м. кв. за формою власності - приватна, розміром частки 1/1 за ОСОБА_3 .

З витребуваних матеріалів справи 727/3947/20 Шевченківського районного суду м. Чернівці не вбачається зафіксованих даних перебування ОСОБА_10 в родинних відносинах з позивачем ОСОБА_5 , як стягувачем за виконавчим документом виданим на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до частини 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

З аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку).

Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця. Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку). За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене. Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах. Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу X Порядку).

Такі висновки сформульовані у пунктах 42 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Наведене вище узгоджується і з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі - продажу як окремого документа Порядок не передбачає. Метою продажу майна боржника у виконавчому провадженні є задоволення грошових вимог стягувача за виконавчим документом за рахунок виручки від такого продажу.

При цьому і боржник, і стягувач, за умови їх добросовісності, заінтересовані в тому, щоб майно боржника було продане за максимально високу ціну. Якщо майно боржника буде продане за меншу ціну, то або виручки не вистачить для задоволення вимог стягувача, або постраждає боржник, який одержить менше коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчим документом і підлягають перерахуванню боржнику (частина шоста статті 47 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, лоти для продажу на торгах мають формуватися таким чином, щоб вони були максимально привабливими для потенційних покупців - учасників торгів, аби забезпечити їх конкуренцію і заохотити пропонувати більшу ціну. Такий підхід до формування лотів відповідає як інтересам стягувача та боржника, так і інтересам покупця майна, який заінтересований у придбанні максимально привабливого майна. Отже, зазначений підхід забезпечує в цьому відношенні єдність інтересів і стягувача, і боржника, і покупця майна боржника, якщо вони діють добросовісно. Водночас максимально привабливим для покупця є придбання об`єкта нерухомого майна саме разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, ніж придбання такого об`єкта на чужій землі, чи тим більше придбання земельної ділянки, зайнятої чужим об`єктом нерухомого майна. Це ілюструють і обставини справи, яка розглядається: не знайшлося бажаючих придбати лот, сформований із земельної ділянки, зайнятої чужим об`єктом нерухомого майна, а торги не відбулися.

ВП Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформовано правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів иа при цьому, суд повинен встановити наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Як було установлено в судовому засіданні при з`ясуванні обставин по справі і перевірки їх доказами, позивачі не ставили вимоги і відповідно не заявляли позову про визнання електронних торгів недійсними, що фактично як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 було підтверджено в засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України.

Частиною 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває). Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки, як зазначено вище, оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно. Тому підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.

Велика Палата Верховного Суду у відповідно наведених постановах вказувала на те, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6).

Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права.

- Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (постанова ВП ВС від 07.08.2019 № 823/750/16 (11-87апп19).

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

ЧИТАЙТЕ ТАКЖЕКак инвестировать в землю обычному украинцу. Чтобы разобраться, LIGA.net купила 3 гектараСпирт в бензин - не для дикого рынкаЗавод в смартфоне: зачем цифровизировать производство и как это сделать эффективно

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17-ц, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц,

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Так, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 635/2208/16-ц (провадження №61-23269св18) та висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), згідно із якими рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Проте Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За з`ясованих в засіданні обставинах, ані позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, ані позовна вимога про визнання права власності на нерухоме майно, не відповідають належному способу захисту позивачів. Обрання позивачами Булат неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії та навести обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 158, 254, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу Максим Дмитрович (місце реєстрації: м. Чернівці вул. Хотинська, 4-М), про визнання недійним свідоцтва та скасувати державну реєстрацію - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд до Чернівецького апеляційного суду, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 03.09.2021р.

Суддя Слободян Г.М.