У Х В А Л А Справа № 932/5823/21

Провадження № 2-з/932/167/21

02 вересня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Куцевола В.В., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі заяву позивачки про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння.

17.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, у якій прохає суд накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті заборонити міській раді та її виконавчому комітету приймати рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки або щодо передачі у власність земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ; до вирішення спору по суті заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області вчиняти будь-які реєстраційні або погоджувальні дії стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; до вирішення спору по суті заборонити будь-яким державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності, інших речових прав, обтяжень щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 , або земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно: приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкривати і закривати розділи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вносити до них відповідні записи, присвоювати реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, вчиняти інші дії.

В обґрунтування вказаної заяви позивачка посилається на те, що підставою звернення до суду з заявою про забезпечення позову став намір її чоловіка продати спільне сумісне майно подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 . Спірне майно побудовано подружжям у шлюбі, проте оформлення права власності на будинок відбулось одразу після розірвання шлюбу. Ця обставина надає відповідачу можливість розпорядитись спірним майном без її згоди. З метою недопущення незаконних дій відповідача по відчуженню спірного нерухомого майна, що стане на заваді виконанню майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову, звернулась до суду з цією заявою. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову не має, оскільки на її думку обраний спосіб забезпечення позову не здатен спричинити збитки та є лише тимчасовим обмеженням у праві розпорядження майном.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про її часткове задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, видом забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язані із предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що є узагальненням судової практики з розгляду цивільних справ певної категорії, яку імплементовано у державі, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно, суд, за клопотанням позивача, може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного. Так, предметом спору є визнання майна у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння за позивачкою.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2021 року, ОСОБА_2 є зареєстрованим власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Як зареєстрований власник нерухомого майна, відповідач має можливість у будь-який час розпорядитись своїм майном. З наданих до суду доказів вбачається, що спірне нерухоме майно набуто відповідачем у 1999 році, тоді як право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у серпні 2021 року. Зазначений факт свідчить на користь збільшення ризику відчуження майна, оскільки вказує на можливі дії відповідача з підготовки до продажу майна.

Невжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на знаходження спірного майна у власності відповідача, унеможливить виконання майбутнього рішення суду при задоволенні позовних вимог, оскільки згідно із вимогами п. 5 ч. 1 ст. 24 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Тому, для того, щоб титульний власник майна залишився незмінним, заяву позивача про забезпечення позову необхідно задовольнити частково, заборонивши відповідачу відчуження спірного будинку у будь-який спосіб, а державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчинення будь-яких реєстраційних дій з внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог, а також усуне виникнення ситуації, коли виконати рішення суду внаслідок зміни титульного власника майна буде неможливо, і, в той же час, відповідач, як титульний власник спірного будинку, не позбавляється можливості володіти та користуватися своїм нерухомим майном.

У накладенні арешту на спірне нерухоме майно слід відмовити, оскільки арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби - обмеженні права користування майном. Отже, в цій вимозі позивача суд, з врахуванням того, що майно є житлом, відмовляє внаслідок її неспівмірності позовним вимогам.

Заява про забезпечення позову не містить жодного обґрунтування на предмет доцільності вжиття таких заходів забезпечення позову, як заборона міській раді та її виконавчому комітету приймати рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки або щодо передачі у власність земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ; заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області вчиняти будь-які реєстраційні або погоджувальні дії стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Такі вимоги заяви не тільки не обґрунтовані, але й не співмірні позовним вимогам.

Заява позивачки про забезпечення позову у частині заборони реєстраторам вчиняти реєстраційні дії з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає, оскільки земельна ділянка предметом спору не є.

З цих підстав, заява позивачки підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 158, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивачки про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії (з купівлі-продажу, міни, найму, виділу часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам нерухомого майна, яким є житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно з реєстрації чи перереєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, зареєстрованим власником якого є ОСОБА_2 .

Стягувачем за цим виконавчим документом є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Боржником за цим виконавчим документом є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 02.09.2024 року.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол