Провадження номер № 2/0186/138/21
Справа № 186/108/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді Янжули С. А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

з участю:

представника позивача - Придиус Ю.О.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Палька О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування - виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2021 року позивач - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_3 до відповідача - ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач вживає алкогольні напої, не займається належним вихованням своєї дитини. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року була позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час обстеження умов проживання малолітньої дитини за адресою реєстрації, 11 січня 2021 року було встановлено, що відповідач знаходиться в стані сильного алкогольного сп`яніння, дитина брудна, недоглянута. У квартирі знаходилися сторонні чоловіки, які також перебували в стані сп`яніння. Малолітнього ОСОБА_3 було тимчасово передано його сестрі - ОСОБА_5 14 січня 2021 року було повторно здійснено вихід до відповідача та було встановлено, що вона перебуває в стані сильного алкогольного спяніння, продукти харчування в мінімальній кількості, бруд на підлозі, розкидані речі. Відповідач пояснила, що тиждень вживає алкогольні напої. Зі слів ОСОБА_5 , відповідач з 11 січня 2021 року життям та здоров`ям малолітнього сина не цікавиться, не забезпечує його всім необхідним. Позивачем було прийняте рішення про негайне відібрання дитини від матері та тимчасове його влаштування. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Працівниками служби дітей проводилися неодноразові бесіди з відповідачем щодо належного виконання батьківських обов`язків, попереджено про наслідки їх невиконання, однак відповідач не виправила свою поведінку.

Просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача відносно її дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до її повноліття.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задовільнити.

Відповідач позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, пояснила суду, що вона все виправить, пройшла курс реабілітації в ребцентрі, працевлаштувалася, хоче повернути своїх дітей, буди хорошою мамою. Старші діти, щодо яких її позбавили батьківських прав, жили весь час з її мамою та з нею, оскільки вони живуть в одному під`їзді. Вживала на час перевірки спиртні напої, бо був тяжкий психоемоційний стан, потребувала допомоги, пройшла реабілітацію. Їздила в Будинок дитини, де знаходиться ОСОБА_3 , спочатку не пускали, бо був карантин, а зараз спілкувалася з сином, відвідувала його. Зараз працює, єдина мета - повернути дітей. Просить суд не позбавляти її батьківських прав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що в позбавленні батьківських прав відпала потреба, оскільки ОСОБА_2 пройшла курс реабілітації, характеризується позитивно, працює. Просить відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 знаходиться під соціальним супроводом. 10 січня 2021 року зателефонував директору ЦСС чоловік, повідомив, що семимісячна дитина знаходиться в квартирі, мати дитини не виходить, нікого не впускає. вона особисто вийшла на квартиру ОСОБА_2 , там вже був ОСОБА_8 , який і телефонував. Він сказав, що ОСОБА_2 його не впускає, до цього вони вживали спиртні напої. Вона стукала, щоб відповідач відчинила, чутно було голоси чоловіків в квартирі і що відповідач не твереза. Приїхала поліція та представник служби в справах дітей. Вона сходила до свекрухи відповідача, в якої діти старші під опікою. Відповідь одна - нас зачинили, ключів не має. Вважає, що ключі загубили, бо всі були п`яні. Викликали МЧС, зламали двері, попали в квартиру, де була відповідач та двоє чоловіків, один з них - її співмешканець, інший - гість. Вони там сиділи пару днів, в квартирі безлад, поводили себе неадекватно, дитина лежала в ліжечку, вони забрали хлопчика, відвезли до лікарні, щоб дитину оглянули, потім передали дитину старшій доньці відповідача, до свекрухи, ОСОБА_5 скупилася для дитини: підгузки, харчування. На наступний день ОСОБА_2 прийшла в їх установу в нетверезому стані, два дні вони до неї виходили додому, вона була не твереза. 14 січня 2021 року прийняте рішення про відібрання дитини, бо мати не привела себе до ладу, дитину відправили до Дніпропетровського Будинку малюка. 27 січня 2021 року відповідача поставили на супровід, прийшла на комісію твереза. За цей період вона пройшла реабілітацію в "Новому поколінні", її до них представники центру приводили, з нею працював психолог. Зауважень наразі до неї немає, проживає вдома, відвідує церкву, негативного висновку не має.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що в січні 2021 року на "102" надійшов виклик, що мати з дитиною замкнулися, нікого не впускають до житла, в квартирі вживають спиртні напої. Працівник СРПП теж про це повідомив. Вийшли на місце проживання відповідача, двері ніхто не відкрив, відповідач спілкувалася з ними через двері, якийсь чоловік, що був з нею, висловлювався нецензурною лайкою, крім ОСОБА_2 та дитини, в квартирі було ще 2 чоловіки, дитина плакала, мати дитину не показувала, потім, підійшов ще чоловік, який на "102" і подзвонив, бо його не впускали в квартиру відповідача, де пиячили. ОСОБА_2 говорила, що б вони забиралися, двері не відчинить, бо загубила ключ. Викликали МЧС, вирізали замок, зайшли, в хаті безлад, один чоловік заховався в туалет, другий, разом з ОСОБА_2 , висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, всі троє були в нетверезому стані. Дитину забрали, повезли в лікарню, потім віддали її рідній сестрі. Наступний раз приходили, відповідач знову нетвереза, дитину забрали, помістили в Будинок малюка. Мати відповідача сказала, що та тиждень пияче, потім її помістили в Реабілітаційний центр. За час, поки дитина в Будинку малюка, скарг на відповідача не надходило.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що його дружина в січні 2021 року намагалася додзвонитися до ОСОБА_2 в квартиру, не змогла, тоді подзвонила сусідці ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , вона сказала, що другий день вже дитина оре, двері ніхто не відчиняє. Він ввечері пішов до ОСОБА_2 , двері ніхто не відкрив, дитина кричала, дружина сказала, щоб він викликав орган опіки, він викликав, дочекався поки приїде поліція, орган опіки, взяв з собою теплий плед, памперси, щоб дитину забрати, але її забрали орган опіки. В квартиру ОСОБА_2 він не заходив, двері відчинили МЧС, поліція зайшла, дитину забрали, ОСОБА_2 на емоціях була, сварилася, з нею були ще два чоловіки, яких забрала поліція.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, виходячи з інтересів дитини, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана родина, отримує соціальні послуги, а саме: послугу соціальний супровід з 27 січня 2021 року.

Актами обстеження умов проживання дитини від 12 та 14 січня 2021 року підтверджується, що на час проведення обстеження, дитина відповідача знаходилася по АДРЕСА_1 , в якій проживає свекруха відповідача та двоє її старших дітей, відносно яких відповідача позбавлено батьківських прав. Старша донька відповідача, ОСОБА_5 , 1999 року народження, якій було передано тимчасово дитину 11 січня 2021 року пояснила, що доглядати його не має можливості, відповідач тиждень в нетверезому стані. В зв`язку з чим, дитину було вилучено та передано до Дніпропетровського Будинку малюка, на підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №10 від 14 січня 2021 року. Відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Характеристикою ГО "Нове покоління Україна" від 08 березня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 проходить курс соціальної реабілітації та адаптації з 22 січня 2021 року, за час проходження курсу зарекомендувала себе як відповідальна цілеспрямована людина, характеризується з позитивного боку.

Листом КЗ "Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини" "ДОР" від 21 квітня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 постійно цікавиться по телефону станом здоров`я свого малолітнього сина ОСОБА_3 , два рази надавала предмети догляду за дитиною.

Довідкою КНП "Першотравенська МЛ" від 16 червня 2021 року підтверджується, що в ОСОБА_2 ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння не виявлено, знаходиться в тверезому стані.

Довідкою та характеристикою ПП "Комунальщик-4" підтверджується, що ОСОБА_2 , згідно договору підряду №14 від 01 червня 2021 року, виконує малярні роботи в ПП "Комунальщик-4" з 01 червня 2021 року по теперішній час. За час роботи проявила себе з позитивного боку, нарікань не має.

Актами виконаних робіт підтверджується, що ОСОБА_2 якісно та в строки виконує роботу на підставі договору підряду з ПП "Комунальщик-4".

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області не додав до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою ст.151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК).

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК).

Позивач, як на підставу своїх вимог про задоволення позову, вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дитини, фінансово не підтримує її та не цікавиться її життям, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо неї, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Однак, з вказаним твердженням суд не погоджується у зв`язку з наступним.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини четвертої статті 10, частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

У ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_2 змінила свою поведінку на краще, а саме: працевлаштувалась, відвідує свою дитину, спілкується з нею, купує необхідні речі дитині, має намір повернути дитину та виховувати її самостійно.

Крім того, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги сам факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у її вихованні, допомагати їй матеріально, її бажання бути матір`ю.

Разом з тим, суд не вважає виправданою поведінку матері, яка проявляється у зловживанні спиртними напоями, не забезпеченні дитини повноцінним харчуванням у повному обсязі, тощо.

Також, в силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд вважає, що органом опіки та піклування належним чином не обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення ОСОБА_2 від виховання сина ОСОБА_3 та не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову слід відмовити.

Однак, враховуючи протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до її сина, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 , що у разі продовження протиправної поведінки, вона буде позбавлена батьківських прав. Контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 слід покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 141, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м.Гірник, Селидівського району, Донецької області про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 вересня 2021 року.