Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1965/21 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/1965/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до статті 50-1 Закону України « Про прокуратуру» йому призначено пенсію за вислугу років в розмірі 90 % від розміру його щомісячної заробітної плати. Вказаною нормою також передбачено обов`язок держави не тільки нараховувати пенсію у вказаному розмірі, а й здійснювати її перерахунок у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Такий перерахунок здійснювався до 2008 року. В подальшому Кабінет Міністрів України не вживав заходів щодо визначення умов та порядку перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури, тобто проявляв протиправну бездіяльність.

13 грудня 2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України, положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Позивач вказує, що з метою захисту своїх прав він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії в розмірі 90 % від сум заробітку за відповідною посадою, без обмеження максимального її розміру. Однак у проведенні такого перерахунку йому було відмовлено.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову у перерахунку його пенсії та зобов`язано здійснити такий перерахунок і виплатити різницю між фактично отриманою пенсією та належною до сплати пенсією.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України він протягом тривалого часу був позбавлений належного пенсійного забезпечення, яке було гарантоване державою. Вказана обставина свідчить про спричинення йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у сумі 50000 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на свою користь за рахунок коштів державного бюджету України 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправного рішення про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років.

Також просив зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області списати у безспірному порядку на його користь вказані кошти з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області за безпідставністю.

Зокрема, зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не перебачений обов`язок Державної казначейської служби нести цивільно-правову відповідальність за дії посадових і службових осіб інших державних органів. Казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі рішень судів у встановленому законом порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальність за дії інших органів державної влади.

Вказує, що Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області не порушувало законні права та інтереси позивача.

При вирішенні спору суд залишив поза увагою правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, в якому зазначено, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, це орган, діями якого заподіяно шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях справ Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного рішення органу державної влади здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України. Таке списання коштів здійснюється Казначейством, відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Головного управління Державної казначейської служби України, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 1 червня 2006 року позивачеві призначено пенсію у розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати начальника управління прокуратури Житомирської області, відповідно до статті 50-1 Закону України « Про прокуратуру».

У подальшому до положень Закону України « Про прокуратуру» були внесені зміни, якими передбачалось, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 визнано такими, що не відповідає Конституції ( є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України « Про прокуратуру», яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

3 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії.

Розглянувши його заяву, Головне управління Пенсійного фонду України своїм рішенням від 5 березня 2020 року відмовило позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до Закону України « Про прокуратуру».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 5 березня 2020 року про відмову у перерахунку пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на підставі довідки прокуратури Житомирської області від 2 березня 2020 року №18-241.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату з 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Житомирської області №18-241 від 2 березня 2020 року, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років із 1 січня 2020 року.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Так, у статті 1173 ЦК України закріплене правило про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції застосував правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/ 17.

Так, у пункті 32 цієї постанови зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 5 березня 2020 року встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного сулу від 25 серпня 2020 року.

Внаслідок прийняття цього рішення позивач протягом тривалого часу був позбавлений права на належне пенсійне забезпечення, яке є єдиним засобом до існування та право на яке гарантоване державою.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що внаслідок неправомірних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивачеві спричинено моральну шкоду.

Також правильним є висновок суду про те, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Тобто відшкодування шкоди, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини 2 статті 72 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений виключний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Пенсійного фонду України цим Законом не передбачено.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати коштів Пенсійного фонду України в рахунок будь-яких відшкодувань моральної шкоди, оскільки бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат за зазначені цілі.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України ( Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 цього Положення Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Пунктом 9 вказаного Положення передбачено, що казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо або через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України « Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконного прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства ( про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області є територіальним органом Казначейства, суд вірно визначив коло учасників судового процесу.

Посилання в апеляційній скарзі та ту обставину, що Казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не спростовують висновків суду, оскільки саме на Казначейство покладено обов`язок виконувати рішення про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. Задоволення позову у визначений в рішенні спосіб забезпечить реальне його виконання та ефективний спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Враховуючи ту обставину, що апеляційна скарга не містить доводів щодо визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не виходить за межі апеляційної скарги та не вдається в обговорення даного питання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не врахована правова позиція, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, є безпідставним, оскільки у даній справі Велика Палата Верховного Суду вважала помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позову лише з підстав незалучення відповідного територіального органу ДКСУ. При цьому, у постанові зазначено, що, відмовивши у задоволенні позову з формальних міркувань, суд не переглянув справу по суті.

Та обставина, що зазначений у рішенні спосіб захисту прав ОСОБА_1 відповідає вимогам законодавства й суд вірно розглянув справу за участю Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, підтверджується змістом постанов Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №461/4137/14, від 9 лютого 2021 року у справі №425/793/19 та від 20 вересня 2021 року у справі №686/8422/20.

Таким чином відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: