Справа № 442/150/21 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1244/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі:Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Дрогобицької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту про право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

До набрання рішенням у даній справі законної сили заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо належного йому за заповітом нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: двох земельних ділянок загальною площею 0,0802 га ( кадастрові номери: № :00:008:0173, :00:008:0172) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, в тому числі у будь-який спосіб відчужувати, передавати їх в оренду, управління, суборенду, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т.ч. попередніх договорів, договорів охорони, зберігання з будь-якими іншими особами чи організаціями, установами.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висно вків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру про визнання протиправними п. 1.10 ухвали № 341 від 29 березня 2000 року XV сесії третього демократичного скликання Дрогобицької міської ради «Про надання в постійне користування громадянам земельних ділянок, на яких знаходяться приватизовані ними будинки, а також господарські споруди» та п.1.54 ухвали 12-ї сесії 4-го скликання Дрогобицької міської ради від 26 грудня 2003 року за № 270 про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_4 , яка проживає на АДРЕСА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 802 кв.м на АДРЕСА_1 , а також про визнання недійсним державного акту серії ЛВ№ 054865 від 29.06.2004 року на право власності на земельні ділянки (кадастрові №№ :00:008:0173, :00:008:0172), виданого ОСОБА_5 на дві земельні ділянки загальної площею 0,0802 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на ймовірну загрозу відчуження відповідачем спірного майна. Згідно висновків Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладених у постанові від 05.02.2020 року у справі № 490/3925/19 та у постанові від 28.08.2019 року у справі № 367/246/18, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач до заяви про забезпечення позову не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, а тому згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущенні заявника. Зазначає, що з урахуванням предмета позову оскаржувана ухвала жодним чином не забезпечує даний позов.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій-третій статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що 12.01.2021 позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили: визнати протиправними п.1.10 ухвали № 341 від 29 березня 2000 року XV сесії третього демократичного скликання Дрогобицької міської ради «Про надання в постійне користування громадянам земельних ділянок, на яких знаходяться приватизовані ними будинки, а також господарські споруди» та п.1.54 ухвали 12-ї сесії 4-го скликання Дрогобицької міської ради від 26 грудня 2003 року за № 270 про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_4 , прож. на АДРЕСА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 802 кв.м на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт серії ЛВ№ 054865 від 29.06.2004 року на право власності на земельні ділянки (кадастрові № :00:008:0173, :00:008:0172 ), виданий ОСОБА_5 на дві земельні ділянки загальної площею 0,0802 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що позивачі оспорюють підставність набуття спадкодавцем ОСОБА_4 , спадкоємцем майна якої є ОСОБА_1 , права власності на земельну ділянку площею 802 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , набуту нею внаслідок приватизації на підставі рішення органу самоврядування, та державний Акт, виданий ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку, якою у випадку невжиття заходів забезпечення позову може розпорядитися відповідач, що призведе до утруднення чи неможливості виконання рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає змісту позовних вимог, матеріалам справи та наданим позивачами доказами.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складено 03 вересня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.