КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/6884/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті згідно із ухвалою цього суду від 09 березня 2010 року.

Не погодившись з постановленою ухвалою, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду на виконанні не перебуває, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчились більше 7 років тому, сума стягнення не співмірна із заходами забезпечення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи убачається наступне.

В лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу та моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2010 року з метою забезпечення позову накладено арешт на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

05 серпня 2010 року у справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 35580,82 грн. боргу та 484,30 грн. судових витрат.

Рішення суду не оскаржувалось, набуло законної сили.

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що доказів виконання рішення суду не надано.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до положень процесуального закону, що діяли як на час вжиття заходів забезпечення позову, так і на час розгляду заяви про їх скасування (стаття 151 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV 18 березня 2004 року, стаття 149 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Відповідно до статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина 8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина 9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10).

Ініціювання питання виконання відповідного рішення суду покладається на заінтересовану особу. Суд лише здійснює контроль за виконанням рішення суду на підставі звернень учасників виконавчого провадження, але сам не втручається у процес виконання.

Звернення судового рішення до виконання є правом особи, на користь якої таке рішення ухвалено, матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем у цій справі в будь-який спосіб вжито заходів для виконання рішення суду, під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову від позивача не надходило будь-яких заперечень та не висловлювалось іншої позиції.

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №245883168 від 25 лютого 2021 року щодо квартири АДРЕСА_1 , то поряд із відомостями про оскаржувану ухвалу значаться відомості про накладення арешту на квартиру також в межах виконавчого провадження №11449509 (відповідно до наявних у справ доказів таке стосується виконання зобов`язань перед ЗАТ "Кредит Європа Банк").

Відомості з Автоматизованої системи виконавчого провадження не містять даних про виконавчі провадження, які б стосувались рішення суду у цій справі.

Отже, беручи до уваги, що судове провадження закінчено, подальша необхідність збереження заходів забезпечення позову у строк понад 10 років є недоцільною, а протилежне свідчило б про необґрунтоване втручання у право мирного володіння майном унаслідок безпідставно триваючого арешту майна.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, вжиті згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2010 року у справі №2-3723/10 шляхом накладення арешту на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м.Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова