справа № 755/3865/21 головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 20 листопада 2018 року у загальному розмірі 236 047 грн. 89 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19 січня 2021 року має заборгованість у розмірі 236 047 грн. 89 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20 листопада 2018 року у загальному розмірі 182 632 грн. 86 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги підписний відповідачем 20 листопада 2018 року паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування. Заперечень щодо підпису вказаного паспорту відповідачем не надано. Підписуючи анкету-заяву, відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких заяв та анкет або підписання інших додаткових документів не вимагалося. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати відсотків та штрафу. Заборгованість за процентами за весь період нараховувалася саме за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату відсотків за користування коштами банку. Позивач посилається на ряд постанов Верховного Суду. Якщо суд не згоден з розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у позові взагалі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.13).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2018 року станом на 19 січня 2021 року становить 236 047 грн. 89 коп., з яких: 182 632 грн. 86 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 44 283 грн. 53 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 9 131 грн. 50 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.6).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 44 283 грн. 53 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 9 131 грн. 50 коп. є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з зазначенням номеру кредитної картки, заявку на актуалізацію даних по преміальній картці, паспорт споживчого кредитування, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 182 632 грн. 86 коп. за тілом кредиту і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у нарахованих та прострочених відсотків, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 20 листопада 2018 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив паспорт споживчого кредиту.

Однак, паспорт споживчого кредитування був підписаний ОСОБА_1 05 серпня 2019 року з терміном дії до 20 серпня 2019 року, тоді як анкета-заява підписана 20 листопада 2018 року (а.с.19). Заборгованість нарахована позивачем за період з 15 липня 2019 року по 19 січня 2021 року (а.с.6-8). Жодних даних про те, що паспорт споживчого кредитування стосується підписаної відповідачем заяви матеріали справи не містять, а відтак, посилання позивача на вказаний доказ, який не має жодного відношення до укладеного 20 листопада 2018 року договору б/н, є безпідставними. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв зазначений паспорт до уваги та зазначив мотиви, з яких він при цьому виходив.

Відсутність заперечень щодо підпису паспорту відповідачем, факту укладення самого договору, умов оплати процентів за користування кредитними коштами, заперечень на позов та апеляційну скарги не свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився на нарахування процентів на умовах та в порядку, які застосовані банком.

Посилання позивача на надані суду Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, також є безпідставними, оскільки з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18вказано про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

У той же час, така виписка може бути прийнята до уваги судом при вирішенні вимоги про стягнення процентів, у разі якщо сторонами погоджено усі істотні умови договору в цій частині. Суд першої інстанції прийняв до уваги виписку по рахунку та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається на постанови Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

У той же час, у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 Верховний Суд зазначив, що «разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню».

У разі відсутності у справі доказів, які вказують на обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення процентів, нарахованих на зазначених у позовній заяві умовах, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати проценти за користування позичальником кредитними коштами.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача процентів відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішенняДніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.