Справа № 214/7323/20
2-о/214/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 серпня 2021 року Саксаганський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С., ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю заявниці ОСОБА_4

за участю неповнолітньої особи, в інтересах якої подана заява ОСОБА_5

за участю представника неповнолітньої особи, в інтересах якої подана заява ОСОБА_6

за участю заінтересованої особи ОСОБА_7

за участю представників заінтересованої особи ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

за участю представника заінтересованої особи служби у справах дітей Саксаганської

районної у місті ради Іванової О.В., Сироватки І.В., Бурдіян Н.Д.

за участю представника заінтересованої особи Саксаганського ВП КВП ГУНП в

Дніпропетровській області Жукової Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_7 , служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Саксаганський ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, про видачу обмежувального припису, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , зазначивши заінтересованими особами: ОСОБА_7 , службу у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Саксаганський ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якому первісно просила: усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої дитини ОСОБА_5 , а саме її речей (теплого одягу), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_7 надати доступ до квартири з метою забрати особисті речі неповнолітньої дитини; обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 ; заборону наближатися на відстань 50 метрів до постраждалої дитини ОСОБА_5 до місця її перебування за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

В обґрунтування заяви зазначила наступне. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її, заявниці, молодшою рідною сестрою. У них спільна мати ОСОБА_7 . Вона, заявниця, фізично проживає та працює у м. Львові, однак з 14 вересня 2020 року проживає разом із сестрою у Кривому Розі, оскільки сестра, не витримавши знущань з боку матері, вчинення нею систематичного домашнього насильства, залишила самостійно квартиру, в якій вона проживала разом з матір`ю та звернулась про допомогу до служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради та Саксаганського відділення поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Наразі триває розгляд її заяв та повідомлень з приводу вчинення матір`ю домашнього насильства, а так само невиконання нею батьківських обов`язків. Вважає, що на даний час є необхідність у винесенні судом обмежувального припису стосовно ОСОБА_7 та застосування до неї заходів тимчасового обмеження її прав, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини, оскільки мати вчинювала щодо сестри систематичне домашнє насильство. Зазначає, що психологічне насильство полягає у здійсненні постійного психологічного тиску на сестру, криках, словесних образах, приниженні сестри, обмеженні її волевиявлення, вимаганні, щоб сестра постійно просила грошові кошти у неї, заявниці, погрозах віддати сестру до дитячого будинку, якщо вона відмовиться йти разом з матір`ю в монастир, погрозах відлупити сестру, висловлювання в адресу сестри нецензурними словами, погрозах та залякуванні відмовою від дитини. При цьому мати погрожує, що віддасть сестру до інтернату, реабілітаційного центру, дитячої кімнати у поліції, мати забороняє сестрі спілкуватися з найближчими родичами, повідомляти родичам та третім особам про дії матері щодо домашнього насильства та просити захисту. Також, мати забороняє сестрі кричати, коли виникає небезпека щодо неї (мати збирається відлучити дитину). Вказує, що мати нехтує особистим простором сестри, при цьому змушує сестру спати з нею в одному ліжку, в цей час нехтує потребами дитини відпочивати в належних умовах: лишає ввімкненим світло, голосно слухає або переглядає відео-контент, голосно розмовляє по телефону, перебуваючи поруч з сестрою в одному ліжку, будить сестру серед ночі та вчинює психологічне насильство серед ночі, коли сестра затиснута у просторі. Вказує, що фізичне насильство полягає в постійному нанесенні ляпасів і ударів по тілу дитини (зокрема по рукам та ногам). Мав місце випадок, коли мати вдарила сестру у живіт, незаконному позбавлення волі, часто мати забороняла сестрі виходити з квартири і закривала. Вказує, що економічне насильство полягає в ненаданні належного догляду та піклування. Квартира, в якій проживали мати з сестрою, знаходиться в антисанітарних умовах, в якій не забезпечені належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини. Зазначає, що вчинення вищезазначеного домашнього насильства з боку ОСОБА_7 по відношенню до сестри, підтверджується записами на мобільний телефон, який робила сестра. Вказує, що слова сестри підтверджується інформацією щодо проведення опитування останньої, яке проводилось фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді: ФСР ОСОБА_11 , практичними психологами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . За результатами опитування був наданий наступний висновок: «Вивчаючи матеріали психодіагностичного обстеження, коментарі, спостерігаючи за поведінкою та емоційним станом неповнолітньої ОСОБА_14 встановлено наступне. Дівчинка продемонструвала страх перед появою материнського об`єкту та повернення її до матері. Така поведінка дівчинки може свідчити про наявність психологічного насильства з боку їх біологічної матері. Можна припустити, що на фоні постійних конфліктів в родині, у неповнолітньої ОСОБА_14 простежується порушення психоемоційного стану, яке проявляється у вигляді підвищеного рівня тривожності, хвилювань, страхів, які обумовлені наслідками складних взаємостосунків між матір`ю та її доньками, можливого домашнього насильства. Також слід зазначити, що на фоні даних обставин у Емілії стали проявлятися психосоматичні реакції (висипання на шкірі), як підтвердження факту психоемоційного порушення у дівчинки». Зазначає, що їхня мати звинувачує її, ОСОБА_4 , у тому, що вона утримує сестру, що не відповідає дійсності. Факт того, що сестра може бути повернута до матері, вже негативно впливає на самопочуття сестри, оскільки вона боїться, що мати знову буде чинити домашнє насильство і зараз ще з більшою жорстокістю, оскільки сестра наважилась розказати про факти домашнього насильства з боку матері різним органам і службам. Навіть сам факт спілкування з матір`ю, негативно впливає на психологічний стан сестри, яка боїться матері. А тому вважає, що є нагальна потреба у винесенні обмежувального припису стосовно ОСОБА_7 . Зазначає, що наразі потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , щоб забрати особисті речі сестри, не є можливим. Служба у справах дітей намагались тричі (17.09.2020, 28.09.2020 та 15.10.2020) потрапити до квартири та зробити акт обстеження житлово-побутових умов. Однак ОСОБА_7 не надала їм можливості доступу до квартири (копії актів обстеження житлово-побутових умов додаються). Вказує, що приймаючи рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд має врахувати наступне: є загроза життю та здоров`ю сестри; остання, як постраждала від домашнього насильства психологічної, фізичної та економічної форми з боку матері, потребує належного захисту та підтримки з боку Держави в особі представників органів державної влади та, зокрема, суду; наведені обставини та записи, зроблені сестрою на її мобільний телефон, доводять схильність матері до вчинення домашнього насильства; є висока вірогідність продовження чи повторення вчинення домашнього насильства відносно сестри з боку матері, коли останній раз мати дзвонила сестрі по телефону, вона сказала сестрі: «Я відмовлюсь від тебе за твою поведінку і будеш сидіти в реабілітаційному центрі». Вважає, що таке відношення матері вчергове свідчить про її намір продовжувати вчинювати домашнє насильство щодо сестри та нанести їй психологічну та фізичну шкоду; сестра має продовжувати дистанційне навчання та не відчувати постійний психологічний тиск з боку матері, так само сестра потребує психологічної підтримки; винесення обмежувального припису надасть можливість спокійно вирішити всі питання, що стосуються безпечного влаштування дитини та подолання наслідків вчиненого відносно неї домашнього насильства з боку матері. Зазначає, що враховуючи складність ситуації, наявність великої кількості питань, які потребують час для їх вирішення, просить суд винести обмежувальний припис стосовно ОСОБА_7 на максимальний строк, тобто 6 (шість) місяців. Зазначає, що на даний час службою у справах дітей Саксаганської районної у місті ради та Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється розгляд заяв з приводу фактів домашнього насильства відносно її сестри з боку матері, а так само невиконання матір`ю батьківських обов`язків, вважає за необхідне залучити відповідні органи у якості заінтересованих осіб. Зазначає, що 07.01.2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис. Відповідно до пояснювальної записки суб`єкта законодавчої ініціативи до проекту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прийняття акту зумовлена підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція). Незважаючи на те, що Стамбульська конвенція ще не ратифікована Україною, новели ЦПК України, внесені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (надалі по тексту Конвенція/Стамбульська конвенція), яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті. Так, ст. 26 Стамбульської конвенції передбачено, що: Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб під час надання захисту та послуг з підтримки жертв належно враховувалися права та потреби дітей-свідків усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції. Ст.53 Стамбульської конвенції передбачено, що: Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні або захисні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції. Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб обмежувальні або захисні приписи, зазначені в пункті 1, були: доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву; виданими на певний період або до їхньої зміни чи зняття; у разі необхідності виданими на основі ex parte, що має негайну дію; оступними незалежно від іншого правового провадження або на додаток до нього; дозволеними бути представленими в подальшому правовому провадженні; Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів, виданих відповідно до пункту 1, підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям. Відповідно до п.п. 5,7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Закон визначає, що дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (п. 2 ч. 1 ст.1). Гарантування постраждалим особам безпеки та захисту основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку є основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, що визначені у ст. 4 Закону. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи і особливо дитини, яка не має зазнавати насильства у жодному випадку. Вказує, що з огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку. Захист прав та інтересів постраждалої дитини, у тому числі звернення до суду, представництво її прав та інтересів у суді, крім батьків та інших законних представників дитини, можуть здійснювати родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, якщо вони не є кривдниками дитини, а також орган опіки та піклування (ст. 20 Закону). Обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще взагалі не притягнуто до адмінвідповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. Законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3,5 ст.26 Закону) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини (ч. 2 ст. 4 Закону). Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей. Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини». Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Просить надати безпеці постраждалої дитини першочерговий пріоритет перед батьківськими правами ОСОБА_7 , з огляду на те, що вона вчинює домашнє насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, яка є її, заявниці, рідною сестрою та є високий ризик того, що домашнє насильство по відношенню до сестри з боку матері буде здійснюватись у майбутньому. Відповідно до ст. 3 Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави». За змістом п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту Закон): «домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Положеннями ст.4 вказаного Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. Згідно з положеннями ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належатьобмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктами 6, 7 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що: кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи». Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладання на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місті, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказує, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків». За п.9 ч.1 ст.1 цього ж Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи». Зазначає, що аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами частини 8 ст.26 Закону передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України.

Уточнивши заяву в частині викладення фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_5 вказує наступне. 26.05.2020 року ОСОБА_7 за адресою проживання: АДРЕСА_1 назвала своїх дітей, у тому числі неповнолітню ОСОБА_5 , «щенями» та вчинювала психологічне насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, яке виражалось у образах нецензурними словами, психологічному тиску, вживаючи у томі числі, такі слова як, троє дітей і всі ненормальні скотини. Надалі ОСОБА_7 , звертаючись до ОСОБА_5 , сказала: «Вставай, що це красиво, що ти так дивишся на мене, це що общага тобі». Дану розмову неповнолітня ОСОБА_5 записала 26.05.2020 року на диктофон свого мобільного телефону, оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої ОСОБА_14 , тривалість запису складає 1 хв. 13 сек. 26.05.2020 року за адресою проживання: АДРЕСА_1 відбулась розмова між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 , під час якої ОСОБА_7 вчинювала психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки, а саме кричала: «У людини працює мозок з асоціаціями, в мене існує блакитне плаття? Воно просто сіре з крапинками блакитного, в мене існує блакитне плаття?» Дану розмову ОСОБА_5 записала 26.05.2020 року на диктофон свого мобільного телефону, оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої ОСОБА_14 , тривалість запису складає 2 хв. 44 сек. 31.08.2020 року, коли ОСОБА_7 приїхала до м. Львова, щоб забрати насильно ОСОБА_5 до м. Кривого Рогу. Спілкуючись по телефону з ОСОБА_5 , вчинювала психологічне насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, а саме застосовувала тиск та погрози, ігнорувала думку дитини та кричала на неї, ображала дитину та виражалась на її адресу нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «Якщо не зробиш цього, будуть невозвратні процеси для всіх». Погрожуючи своїй неповнолітній донці, сказала: «Мене запитували, я їду писати заяву у відділення поліції, я сказала, що ще раз буду розмовляти з донькою». На прохання неповнолітньої дитини, мати почала кричати: «Ти мене чуєш. Швидко. Номер будинку та вулицю, інакше поліція зараз подивиться номер вашого будинку, ти що оглухнула, а нести відповідальність я повинна, зараз будете нести відповідальність за те, що ти не виходиш до мене, за те, що ховалася у школі, за все це будете всі разом відповідати і ти в першу чергу, чотирнадцять років, комісія в справаї неповнолітніх, давай, вперед, починай своє нове життя, але врахуй, бажаєш стати як ОСОБА_15 , давай, станеш, це в першу чергу». Надалі на фразу неповнолітньої ОСОБА_5 «мама», ОСОБА_7 почала кричати: «Я сказала номер будику і АДРЕСА_3 сказала негайно! Я сказала!». На прохання неповнолітньої ОСОБА_14 : « ОСОБА_16 , не потрібно, я тебе прошу», ОСОБА_7 відповіла: «Ти наволочь труслива, я стою на вокзалі, а тобі начхати. Ти боягузка. З твоєї трусості ти підняла проти мене ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Я сказала ти моя дочка, і ти повинна бути дома зі мною за місцем прописки по законодавству. Любий поліцейський це скаже». На прохання неповнолітної дитини: «Мама, не кричи, будь ласка», ОСОБА_7 авторитарним тоном почала вимагати від неповнолітньої доньки, щоб вона назвала номер дома та вулицю, де вона зараз знаходиться. Надалі неповнолітня ОСОБА_5 зазначила: « ОСОБА_16 , а мені було погано в школі. Нічого, що я теж боялася». Надалі ОСОБА_7 запитала кричати: «Боялася чого?», на що неповнолітня ОСОБА_5 відповіла: «Того, як було минулого разу», та ОСОБА_7 почала кричати: «Послухай, минулого разу, що було, тебе хтось бив минулого разу, я тебе забрала з табору, я тебе била? Чого ти боялася? ОСОБА_19 , я тебе била? ОСОБА_20 забрала тебе та ми поїхали додому, що визначає минулого разу, хто тебе торкався минулого разу, тебе заспокоїли, нагодували та привезли додому. У чому справа? А ти цілий рік валялася на дивані та не навчалася. В мене нема взагалі слів. Ти маленька боягузка, дрянь, яка шукає вигоду. В мене взагалі нема слів, щоб описати хто ти взагалі. Ти продовжуєш мене терзати». При цьому вжила нецензурне слово. Дану розмову між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 записала на камеру свого мобільного телефону ОСОБА_4 . Оригінал відео зберігається у мобільному телефоні ОСОБА_4 , тривалість відео складає 5 хв. 42 сек. 06.09.2020 року за адресою проживання: АДРЕСА_1 відбулась розмова між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 , під час якої ОСОБА_7 вчинювала психологічне насильство щодо своєї малолітньої доньки, а саме застосовувала тиск та погрози, ігнорувала думку дитини та кричала на неї, ображала дитину та виражалась на її адресу нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «Ти можеш помовчати, коли мати розмовляє. Я тобі забороняю мене перебивати». Надалі ОСОБА_7 назвала назву школи, де навчається неповнолітня ОСОБА_5 «Ангстрем» та підтвердила, що у неї немає коштів її оплачувати. Так само, ОСОБА_7 підтвердила, що ОСОБА_4 оплачувала квартиру, в якій проживає вона разом з неповнолітньою дитиною, так само, що у неї є борги за комунальні послуги і комунальні послуги вона не сплачує, що вона має грошові проблеми, при цьому зазначивши: «Я залишилась без грошей, у боргах, я і так розумію, що всі бажають, щоб мене не було на цьому світі, я ходяча проблема, вся у боргах. Я у боргах, тому що розраховувала на допомогу, а мене дурять мої рідні діти. Розповідаю тобі, або ми разом уходимо у монастир, або я пишу відмову від тебе і ти йдеш у дитячий будинок. Даші я тебе не віддам. Перекрещу і підеш у дитячий будинок. В мене немає більше сил боротися з вами, зі всіма трьома. Це якась дивна боротьба. Тобі я більше не довіряю. Да, я б хотіла задати тобі питання, щоб ти поклала руку на Біблію та відповідала мені чесно. Ситуація, коли я відвозила тебе до м. Києва була дуже для мене дивна, перед початком навчального року, ми не визначилися ще де ти будеш навчатися і ти уїхала до м. Львову, дуже дивно ОСОБА_21 швидко забрала тебе від мене, я бажала тебе забрати на той майстер-клас, ти не побажала. Коли був фестиваль, я їздила на фестиваль без тебе, тому що ти не захотіла, в мене було бажання тебе просто відлупцювати, знаєш давно не били тебе, ось якщо б я тебе лупцювала, ти б просила пробачення і мабуть включалась би твоя совість. В тебе совість мовчить, ти її там закрила за сьома замками. Значить я зараз принесу Біблію, покладеш руки на Біблію і будеш відповідати на мої питання, тому що я тобі вже не довіряю, ти брешеш постійно». Неповнолітня ОСОБА_5 відповіла, що вона може сама принести Біблію, на що ОСОБА_7 почала погрожувати фізичною розправою зазначивши: «Я тобі серйозно кажу, дві секунди залишилось до того, як я візьму та почну тебе лупити», на що дитина запитала: «За що?» та почула відповідь: «За твою зухвалість, за те як ти зараз зі мною розмовляєш». Надалі чути ляпас та слова ОСОБА_7 : «Ти зараз наволочь почула, що ви зі мною зробили, а я не почула у відповідь «мама, пробач». Надалі чути як мати б`є неповнолітню доньку, а дитина просить: «Не потрібно, мама. Не потрібно» (чути плач дитини) та ОСОБА_7 зазначила: «Що ти ореш, щоб всі там чули. Це знов твоя боягузість, ти будеш кричати щоб всі чули. Ти ж прокричала при відкритому вікні» та додала « ОСОБА_22 мене запитував про те, чи б`ю я тебе чи не б`ю, я тебе так часто б`ю, ти взагалі поняття не маєш (дуже сильно кричить), що аж ОСОБА_23 сказав про те, що вас потрібно лупити. Я тебе настільки рідко б`ю, і настільки ти так страшно боїшся, начеб-то я тебе ногами тут б`ю. А те, що ви робите з моєю душею, можна робити? (дуже сильно кричить), я запитую: «З моєю душею можна це робити, довести мене до крайнього ступеню злиднів, маючи купу грошей, це правильно? Знаючи про те, що я покинута з дитиною, це не шантаж я запитую (кричить). Кожного разу я отримую ці довбані гроші від ОСОБА_24 , і кожного разу мене від них нудить, тільки тому що я повинна їх очікувати. Надалі у розмові ОСОБА_7 продовжує принижувати доньку, абсолютно не звертає увагу на її стан, при цьому вона кричить на доньку, здійснює тиск, застосовує маніпуляції, принижує доньку, застосовує фізичне насильство, при цьому знову ж таки не звертаючи уваги на стан дитини та те, що дитина плаче. ОСОБА_7 не контролювала свою агресивну поведінку щодо неповнолітньої дитини та не надавала оцінці агресивності своїх дій та кричала: «Ви хоча б сказали мені одне добре слово». Надалі ОСОБА_7 пригрозила задушити свою неповнолітню доньку та сказала: «Значить так, якщо зараз мені будеш брехати, я тебе задушу на місці просто і сяду у тюрьму, тому що довести мене до такого ступеню мук, потрібно бути крайніми уродами. В тебе крім боягузтва, взагалі нічого більш не залишилось, душі в тебе немає, любові до матері немає. Мені не те, що немає про що з тобою розмовляти, я не знаю, мені дуже важко спати з тобою поряд в ліжку, тобі теж до речі. Ти забиваєшься до куту, від мене подалі (звучить погроза «я зараз розіб`ю це»). Надалі ОСОБА_7 говорить: (нецензурне слово) «Я заради неї усілякі приниження терпіла, а вона мене зрадила просто так, за якісь «шмотки» та забезпечене життя. Навіщо я тебе взагалі забирала, кому ти потрібна за таку нікчему боротися». Надалі ОСОБА_7 застосовує знову психологічний тиск: «Ти мені начальник?» (чути, як неповнолітня ОСОБА_5 плаче та говорить «Не потрібно»). ОСОБА_7 починає дуже сильно кричати: «Так з матір`ю розмовляють? Я тобі подружка? ОСОБА_25 , ти (нецензурне слово), ти зі мною домовилася? Ти мені просто сказала: «Не дзвони», а я не казала, що з цим згодна, де написано, що я з цим згодна. А ти у курсі, що якщо немає діалогу між людьми, то це вже злочин. І ніхто не давав тобі, ОСОБА_24 , ОСОБА_17 позбавляти мене можливості дзвонити та розмовляти. Позбавляють лише злочинців, позбавляють такого права, спілкування з людьми. Я злочинець ? За яким правом ви мені таке писали? І ти, якій лише 14 років. За яким правом? Ти бажаєш написати від мене відмову? Я тобі таке влаштую. В понеділок підемо до нотаріуса, в торгівельному, їздити не потрібно, о 10 годині ранку. ОСОБА_26 від мене відмову, а я напишу від тебе. Давай, і починай своє нове життя. Але май на увазі, що до ОСОБА_24 ти не поїдеш. Як тільки я напишу від тебе відмову, я сама викличу поліцію і віддам тебе, хай вони розбираються далі. Я сама викличу. Ти зі мною спілкуєшся так, що мене це не влаштовує. Або ми зараз їдемо до отця ОСОБА_27 . Якщо я почую хоча б одне слово про м. Львів, я буду тебе нещадно бити, тому що на цей Львів я стільки здоров`я витратила, ти мене там принизила разом з ОСОБА_28 , тому що ОСОБА_21 обіцяла оплачувати ту квартиру, в якій ми жили, а гроші давала невчасно і не оплачувала. Ви всі злочинці, не я, а ви. Тому що я поклала своє життя на вас, ходила з протягнутою рукою до своїх друзів, а ви ще перед моїми друзями мене зробили наволоччю. Ви ніколи не підніметесь у моїх очах, ніколи в житті, зрозуміло? І якщо я назву суми які мені потрібні, щоб покрити оці банки, віддати моїм друзям гроші. Я назву ці суми, і якщо вони не прийдуть, я продам цю квартиру разом з тобою наволочь, тому що ні до кого іншого я не відносилась як до тебе, я тобі довіряла. Вони не просто тебе там залишать, щоб тобі було гарно навчатися, а ще вони збиралися, щоб ти підписала папірці відмови від мене, що ти бажаєш жити з сестрою, вони не збиралися зі мною укладати договір, щоб я їм надала довіреність, вони збиралися мене позбавити батьківських прав і забрати тебе назовсім і позбавити мене права з тобою спілкуватися, тому що ти вважала, що в мене методи не ті, не педагогічні. Ти розумієш яку, особисто ти, гру розпочала? Негайно дзвони ОСОБА_24 та кажи, що з мене вимагають гроші, я домовлялася на тиждень, це зрозуміло? Негайно, тому що в мене будуть великі неприємності. Дану розмову неповнолітня ОСОБА_5 записала 06.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої ОСОБА_14 , тривалість запису складає 25 хв. 18 сек. 08.09.2020 року за адресою проживання: АДРЕСА_1 відбулась розмова між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 , під час якої ОСОБА_7 вчинювала психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки, а саме кричала, принижувала доньку, ображала її, у тому числі нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «А чого ходити переді мною. А можна було б за барну стійку зайти, а не тріпати мені нерви і ходити переді мною обличчям туди сюди. Яка різниця куди я уїду. Я стала бідною. А потім я з-за тебе стала бідною, в мене була робота у м. Москва. Мені прийшлося залишити і повернутися до м. Кривого Рогу, тому що в мене тут квартира та виховувати дитину (нецензурне слово). Ви тварі, ненавиджу вас усіх, хоча б уїхати від вас куди далі, я позбавляю права вас мене поховати, не дай Боже хтось з вас буде мене ховати, я напишу заповіт щоб ви не були присутні коли мене будуть ховати. Які ж ви наволочі. Я на вас сподівалася, а ти погань. Я нічого не пам`ятаю, я бажаю все розбити та зникнути, ніхто з вас мене ховати не буде, три урода. Дану розмову неповнолітня ОСОБА_5 записала 08.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої ОСОБА_14 , тривалість запису складає 06 хв. 56 сек. 09.09.2020 року за адресою проживання: АДРЕСА_1 відбулась розмова між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 , під час якої ОСОБА_7 здійснювала черговий психологічний тиск щодо своєї неповнолітньої доньки, що виражалось у наступних її словах, які вона прокричала: «Ви усі злочинці, усі втрьох, проти закону та матері». Дану розмову неповнолітня ОСОБА_5 записала 09.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої ОСОБА_14 , тривалість запису складає 0 хв. 30 сек. Зазначає, що наявність ризиків вчинення та продовження домашнього насильства підтверджується: записами розмов з матір`ю від 26.05.2020, 31.08.2020, 06.09.2020, 08.09.2020 (оригінали розмов містяться в мобільних телефонах неповнолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_4 ); загроз життю та здоров`ю неповнолітньої дитини, так як сестра проживала в антисанітарних умовах, що підтверджується фотографіями квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що суд має врахувати, що ОСОБА_7 не надає доступ соціальним службам та представникам поліції перевірити умови, в яких проживала її сестра. Вважає, що вчинення систематичного домашнього насильства з боку матері впливає на психологічний та емоційний стан її сестри, завдає їй психологічної шкоди, відповідно до інформації щодо проведення опитування неповнолітньої ОСОБА_14 , 2006 р.н., яке проводилось фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ФСР ОСОБА_11 , практичними психологами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 : «Вивчаючи матеріали психодіагностичного обстеження, коментарі, спостерігаючи за поведінкою та емоційним станом неповнолітньої ОСОБА_14 встановлено наступне. Дівчинка продемонструвала старх перед появою материнського об`єкту та повернення її до матері. Така поведінка дівчинки може свідчити про наявність психологічного насильства з боку їх біологічної матері. Можна припустити, що на фоні постійних конфліктів в родині у неповнолітньої ОСОБА_14 простежується порушення психоемоційного стану, яке проявляється у вигляді підвищеного рівня тривожності, хвилювань, страхів, які обумовлені наслідками складних взаємостосунків між матір`ю та її доньками, можливого домашнього насильства. Також слід зазначити, що на фоні даних обставин у Емілії стали проявлятися психосоматичні реакції (висипання на шкірі), як підтвердження факту психоемоційного порушення у дівчинки». Вказує, що наведені обставини та записи, зроблені сестрою на її мобільний телефон та її поведінка після того, як сестра самостійно пішла з дому та звернулась до служби у справах дітей та поліції, доводять схильність матері до вчинення домашнього насильства. Наполягає, що є висока вірогідність продовження та повторення вчинення домашнього насильства щодо сестри з боку матері: 12.10.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, ОСОБА_7 сказала: « ОСОБА_20 відмовлюсь від тебе за твою поведінку, ти будеш сидіті у центрі реабілітації». Дану розмову між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 записала на диктофон свого мобільного телефону ОСОБА_4 . 14.09.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, ОСОБА_7 сказала: «Те, що ти вирішила, ми будемо розглядати у суді. Передай бідь ласка Даші і Стасу, що я подаю заяву про те, що ви так вирішили втрьох, без мене. Вони вкрали тебе, немає довіреності, ти відібрала всі мої документи. Слухай мене уважно, дорога дівчинка, якщо не повернешся додому по доброму, я тільки з ОСОБА_29 розмовляла з юристом, яка ОСОБА_30 забирала, аж не розраховуй, що ти залишишся з ОСОБА_28 , спочатку тебе заберуть у приют-розподільник, я тобі це обіцяю. Якщо на протязі двох днів не повернешся додому, я подаю у розшук і подаю звинувачення, що в мене вкрали дитину і мої друзі це доведуть, ти не посміхайся. Дану розмову між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 записала на диктофон свого мобільного телефону ОСОБА_4 . 16.09.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, ОСОБА_7 сказала: « ОСОБА_20 давала тобі два дні, в такому разі я іду в поліцію і той хто тебе забрав буде відповідати за законом, мене ніхто не позбавляв батьківських прав, усі питання вирішуються у суді, тому я зараз іду у поліцію, конкретно і той хто тебе забрав і особисто ти, ви усі будете відповідати за те, що тебе немає дома. Кримінальна відповідальність за крадіжку дітей, вона існує і для родичів. Це просто без варіантів, кінець зв`язку. Мила, кінець зв`язку, будеш у колонії». Дану розмову між ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_5 записала на диктофон свого мобільного телефону ОСОБА_4 . Вважає, що таке відношення матері вчергове свідчить про її намір продовжувати вчинювати домашнє насильство щодо сестри та нанести їй психологічну та фізичну шкоду за першої можливості. Сестра має продовжувати дистанційне навчання та не відчувати постійний психологічний тиск з боку матері, так само сестра потребує психологічної підтримки.

Остаточно уточнивши вимоги заяви, просить: видати відносно ОСОБА_7 обмежувальний припис на 6 (шість) місяців, яким покласти на неї наступні заходи тимчасового обмеження її прав та покладання на неї обов`язків, а саме: усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої дитини ОСОБА_14 , а саме її речей (зокрема, теплого одягу), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_7 передати повний комплект ключів від квартири за адресою: АДРЕСА_1 та надати доступ до квартири, щоб дитина могла забрати свої особисті речі; обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 ; заборонити наближатися на відстань 50 метрів до постраждалої дитини ОСОБА_14 до місця її перебування за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

У судовому засіданні заявлялися клопотання: про відкладення розгляду справи, долучення доказів, допит свідків, поновлення процесуального строку, ознайомлення з матеріалами справи, розгяд справи в режимі вілеоконференції, які задоволені.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_4 заяву підтримала та підтвердила її зміст. Крім того, пояснила наступне. На протязі декілька років її сестра, ОСОБА_31 , зверталася до неї за допомогою. Вона, ОСОБА_4 , намагалася щоб мати та ОСОБА_31 примилилися. Вона, заявниця, виховувалася в таких саме умовах, як і ОСОБА_31 . 14 вересня 2020 року мати висловлювала погрози віддати в інтернат, вбити, побити ОСОБА_31 . Також додатково пояснила, що ОСОБА_7 виховувала її, дбала, відповідати про те, яка в неї освіта, не бажає. З 2002 року вона проживала у м. Москві, з 2004 року мала постійний дохід, з 2006 року надавала матері добровільно матеріальну допомогу, але мати просила більший розмір допомоги. ОСОБА_7 застосовувала до неї, ОСОБА_32 , погрози про те, що зіпсує її стосунки з чоловіком та інші. Після звернення до суду, 11 листопада 2020 року, ОСОБА_7 намагалася попасти в квартиру, де проживала вона, ОСОБА_32 та ОСОБА_31 , казала, що вони зобов`язані відкрити двері, потім дзвонила ОСОБА_31 та їй, ОСОБА_32 , та казала, що ОСОБА_31 можуть забрати до реабілітаційного центу, щоб вона, ОСОБА_32 , не робила дурниць, пропонувала відмовитися від заяви. 14 вересня 2020 року їй, ОСОБА_32 , зателефонувала ОСОБА_31 та сказала, що бажає піти з дому, просила їй допомогти. Вона, ОСОБА_32 , відповіла, що ОСОБА_31 може розраховувати на її підтримку, в той час їхала до м. Кривого Рогу, щоб допогти сестрі. Приїхала вона у м. Кривий Ріг 14 вересня 2020 року та зустрілася з ОСОБА_31 біля виконкому, з того часу ОСОБА_31 проживає з нею, ОСОБА_32 . Коли вона, ОСОБА_32 , проживала з матір`ю, остання застосовувала до неї як психологічне, так і фізичне насилля. Мати виховувала їхнього брата до віку 16 років, застосовувала до останнього всі форми насилля, крім сексуального.

Також підтвердила зміст відповіді на заперечння, в якій зазначила наступне. Вказує, що в запереченнях зазначені непідтверджені жодними доказами твердження, що не є фактами, а саме: «Всі дії ОСОБА_4 , якими вона впливає на думки та підсвідомість неповнолітньої ОСОБА_14 , 2006 р.н., запаморочивши мозок дитини мріями про безбідне та заможне життя за кордоном, фактично зводяться до вирішення спору про місце проживання»;« ОСОБА_4 безпідставно та самостійно (без згоди матері) визначила місце проживання неповнолітньої ОСОБА_31 »; « ОСОБА_4 вчиняться шалені перешкоди навіть у спілкуванні дитини з матір`ю брудними засобами, такими як: налаштування дитини проти матері, заборони матері на дзвінки ОСОБА_31 , коли остання перебувала у Львові, змушенні записування розмови з матір`ю на мобільні пристрої саме під час з`ясування взаємовідносин після важкого повернення додому»; « ОСОБА_4 фактично позбавляє ОСОБА_7 її батьківських прав й чинить перешкоди у виконанні останньою її батьківських обов`язків, а також має з ОСОБА_7 невирішений спір щодо місця проживання дитини»;«а електронні докази, якими заявник намагається обґрунтувати ці фактичні обставини є технічно обробленими, оскільки у ОСОБА_14 станом на 26.05.2020 року був інший мобільний телефон, ніж той, на якому за посиланням в заяві, зберігаються відповідні аудіо записи»; «Так, наведені у заяві про видачу обмежувального припису обставини та записи, зроблені ОСОБА_31 на її мобільний телефон, свідчать про те, що її умисно готували у Львові ОСОБА_4 та її чоловік до сьогоднішньої ситуації, яка фактично зводиться до тотального ігнорування, несприйняття в цілому та негативного ставлення Емілії до матері»; «Адже до липня 2020 року у матері та дитини були добрі стосунки»; «Однак, це не є можливим з технічної точки зору, оскільки Емілія після повернення зі Львову (кінець серпня 2020 року) вже мала інший мобільний телефон»; «30» серпня 2020 року ОСОБА_7 зателефонувала заявниця (старша дочка) ОСОБА_4 , повідомивши, що ОСОБА_7 , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від матері її доньку ОСОБА_31 , на що ОСОБА_7 відреагувала шляхом поїздки до Львова, та ледь змогла забрати молодшу доньку»; «що між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (доньками та матір`ю) склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, в першу чергу зі спору щодо місця проживання ОСОБА_5 , внаслідок чого останню вмовила звернутися в поліцію і Службу у справах дітей ОСОБА_4 » Наполягає, що ці твердження, є непідтвердженими жодними доказами, не є фактами, є виключно суб`єктивною думкою та власною інтерпретацією ОСОБА_7 та її представника, а тому не можуть братись судом до уваги. Вказує, що зазначене у запереченнях твердження «дитину, яку фактично прийшлося розшукувати, придумувати місце зустрічі у школі № 35 через вчительку ОСОБА_31 », «викликати поліцію 05.11.2020 р. при намаганні ОСОБА_7 поспілкуватись з рідною донькою» свідчить про те, що сама неповнолітня ОСОБА_33 не бажає спілкуватись з матір`ю через систематичні прояви домашнього насильства психологічної, фізичної та економічної форми. 14.09.2020 року її, заявниці, сестра самостійно залишила місце свого проживання ( АДРЕСА_1 ) та звернулась до міської служи у справах дітей, а надалі до служби у справах дітей та відділку поліції Саксаганського району. Вона, заявниця, надавала та зараз надає підтримку своїй сестрі, оскільки вона є неповнолітньою та потребує її. Так само у запереченнях зазначається, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_7 «намагалась повернути свою доньку». Наполягає, що насправді ОСОБА_7 вимагала у досить агресивній формі повернути їй ОСОБА_31 . Представники служби у справах дітей, а так само там була представниця ювенальної превенції, спостерігаючи за реакцією Емілії, її страхом перед мамою та небажанням повертатись до неї, захистили її і не виконали вимогу ОСОБА_7 всупереч волі дитини. Дана обставина не свідчить про бездіяльність представників служби та поліції, а навпаки свідчить про їх активну позицію щодо захисту прав та інтересів неповнолітньої, оскільки, якби вони вбачали, що перебування дитини з матір`ю не створює загрози для ОСОБА_31 , вони б сприяли поверненню Емілії до мами. Її, ОСОБА_4 , заява до суду про видачу обмежувального припису не зводиться до зміни місця проживання дитини та являється підґрунтям для виникнення підстав по позбавленню ОСОБА_7 батьківських прав», а подана з метою захисту прав та інтересів сестри, яка не в силах була терпіти більше домашнє насильство з боку матері, є неповнолітньою дитиною та потребує захисту та дорослої підтримки. Зазначає, що твердження у запереченнях, що, дійсно на цих аудіо записах містяться нецензурні висловлювання та погрози в адресу дитини, але в дійсності ОСОБА_7 не бажала і не бажає на сьогодні, і навіть не допускає їх реалізацію у життя і дуже жалкує про те, що взагалі дозволила собі і не втрималась від таких висловлювань, є фактичним визнанням вчинення домашнього насильства психологічної форми відносно неповнолітньої дитини з боку матері. Проявам домашнього насильства не може бути жодних виправдань. Протидія домашньому насильству є одним із важливих напрямків суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а насамперед, як проблема захисту прав людини, і перед за все прав дітей. ОСОБА_7 , вчинюючи домашнє насильство по відношенню до своєї доньки, порушила її права та свободи, що наразі вимагає втручання з боку суду. Зміст розмов, що містяться на мобільному телефоні ОСОБА_31 , а так само її,заявниці, свідчать про те, що ОСОБА_7 не надає належної оцінки агресивності своїх дій та виправдовує свою поведінку «знаходячись, як вона на той час вважала, у безвихідній ситуації», що є неприпустимо. Неповнолітня дитина жодним чином не могла захистити себе у момент, коли мати вчинювала домашнє насильство. Використовуючи асиметрію сил, залежність дитини від матері, ОСОБА_7 свідомо та умисно вчинювала домашнє насильство, оскільки вважає це нормою. Все, що змогла зробити неповнолітня дитина задля свого захисту, звернутись за допомогою до неї, ОСОБА_4 , а так само різних органів та служб. Дорослі особи, тим більше батьки, мають контролювати свої емоції, жодні «емоційно напружені взаємовідносини», «страх», «емоційне перевантаження ОСОБА_7 » не можуть бути виправданням жодним проявам домашнього насильства матері по відношенню до дитини. Вважає, що твердження в запереченнях про те, що «спростовується здійсненням на сьогодні ОСОБА_7 капітального ремонту в квартирі за місцем реєстрації доньки саме з метою забезпечення дитини всіма необхідними та належними умовами проживання» є непідтвердженою заявою ОСОБА_7 про факт. Доступу до даної квартири остання не надає, ані відповідним службам для здійснення перевірки, про що в матеріалах справи наявні акти обстеження, ані їй, заявниці, та ОСОБА_31 , як особам, які володіють по 1/3 частки даної квартири. Однак, у Емілії в квартирі залишились її особисті речі, які вона бажає забрати, однак не може в силу того, що ОСОБА_7 перешкоджає доступу до квартири. 14.09.2020 року, коли ОСОБА_31 самостійно залишила квартиру, вона зробила фотографії стану квартири. Відповідно, дані фотографії підтверджують не ремонтні роботи, вони підтверджують антисанітарні умови, в яких проживала її сестра. Щодо проживання ОСОБА_31 разом з матір`ю з 01.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_5 , вказує, що ОСОБА_31 побачивши фотографії, долучені до матеріалів справи, згадала дану квартиру та повідомила, що вона була в ній приблизно п`ять разів, разом з мамою вони приходили туди помитись, оскільки вдома не було належних умов. Останній раз ОСОБА_31 була в цій квартирі влітку 2019 року та залишалась там ночувати на 2 ночі разом з подругою ОСОБА_7 , ОСОБА_34 , коли мати поїхала в своїх справах. Звертає увагу, що ОСОБА_34 є власницею відповідної квартири, з якою мама заключила договір оренди, так само вона зазначена одна з трьох осіб, які поставили свої підписи в Акті про фактичне проживання від 29.10.2020 року, яким засвідчується недостовірний факт, що ОСОБА_31 з 01.07.2020 року проживала разом з мамою за вказаною адресою. Фактично, ОСОБА_31 до 14.09.2020 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що так само підтверджується доданою заявою про зарахування Емілії до СШ № 119, в якій вказана фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 . Вказує, що проведення опитування неповнолітньої ОСОБА_14 практичними психологами Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15 жовтня 2020 року, які не є експертами, а працівниками соціальної установи, які спілкувались з сестрою відповідно до її потреби в отриманні психологічної підтримки у зв`язку із вчиненням матір`ю домашнього насильства. Практичні психологи не досліджували «психічний стан» сестри, а проводили психологічне обстеження, яке виражалось у психологічній бесіді, спостережені, опитувані, аналізі тестових матеріалів та за результатами психологічного обстеження надали свій висновок, що був наданий суду. Зазначає, що дана інформація за результатами опитування дитини підтверджує психологічний стан неповнолітньої дитини, яка пережила домашнє насильство і має бути взятий судом до уваги при винесені рішення. Стосовно доводу, що будь-яких постанов суду про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної чи кримінальної відповідальності суду не надано», звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тому в справах про видачу обмежувального припису не має бути адміністративних протоколів, повідомлень про підозру чи вироків суду, оскільки обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Наполягає, що про невиконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків, нею було про це зазначено у заяві, оскільки такі дії ОСОБА_7 так само свідчать про домашнє насильство щодо Емілії психологічної та економічної форми. Вказує, що бездіяльність ОСОБА_7 щодо несвоєчасного оформлення паспорту для ОСОБА_31 , порушує права ОСОБА_31 та є способом певного контролю щодо неї. І та обставина, що наразі в країні діють карантинні обмеження, не може бути розцінена як виправдання, оскільки ОСОБА_7 відвідує громадські місця, зокрема засідання у справі щодо видачі обмежувального припису, тому вона так само може відвідати і Міграційну службу. Разом з тим, несвоєчасне оформлення паспорту для ОСОБА_31 не є основним аргументом щодо видачі обмежувального припису, а тільки вчергове засвідчує відношення та бездіяльність ОСОБА_7 по відношенню до Емілії.

ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву підтримала. Крім того, пояснила, що навчалася за допомогою вчителів, якім платили гроші, знань в неї нема. Навчалася дистанційно, тому що хворіла, а також тому, що до неї погано ставилися діти. Миритися з ОСОБА_7 не бажає. В подальшому пояснила, що її виховувала мати та сестра, більше часу проводила з мамою, яка дбала про її навчання, піклувалася, купляла одяг, годувала її. Вона, ОСОБА_31 , неодноразово на прохання мами просила у ОСОБА_32 гроші, остання надавала гроші. В 2018 році, коли їй було 6 років, одного разу мама закрила її, ОСОБА_31 , вдома. Знайомим мама про неї, ОСОБА_31 , розповідала добрі слова. Вважає, що з мамою погані стосунки були постійно. 1 вересня 2020 року мама нанесла їй удар в живіт за те, що вона відмовилися у м. Львові йти до неї. Вважає, що мама не має права бити дитину. Розуміє, що мама не раділа від того, що вона, ОСОБА_31 , не бажала її бачити. Коли справа розглядалася судом, то мама з метою забрати її, ОСОБА_31 , намагалася вибити двері в квартирі, де проживала вона, ОСОБА_31 , з ОСОБА_32 . Останній раз мама висловлювала по телефону погрози взимку 2021 року.

Представник заявниці ОСОБА_6 у судовому засіданні заяву підтримала та підтвердила її зміст.

Заінтересована особа ОСОБА_7 заперечує проти заяви. При цьому підтвердила доводи, викладені в запереченнях, згідно яких не погоджується з заявою. При цьому зазначила, що у відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Зазначає, що вона, ОСОБА_7 , є разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наполягає, що жодних протиправних дій зі своєї сторони, як мати ОСОБА_5 , не вчиняла, все що інтерпретується у заяві про видачу обмежувального припису стосовно «кривдника» як домашнє насилля не знаходить свого жодного законного підґрунтя, оскільки починаючи з 30 серпня 2020 року, їй зателефонувала заявниця (старша дочка) ОСОБА_4 повідомивши, що вона, ОСОБА_7 , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від неї молодшу дочку ОСОБА_35 , на що відреагувала шляхом поїздки до міста Львова та ледь змогла забрати молодшу дочку. 14 вересня 2020 року заявниця, приїхавши до м. Кривого Рогу, про що дізналася ввечері з СМС-повідомлення молодшої дочки, а 16 вересня 2020 року дану обставину підтвердили представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради. Після, здійснила намагання повернути свою молодшу дочку ОСОБА_5 , а саме, 16 вересня 2020 року, шляхом відвідування Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради, де вже знаходилася молодша дочка з заявницею. Однак це не вдалося зробити по причині того, що представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради замість з`ясування дійсних обставин подій, завадили будь-якому спілкуванню з молодшою дочкою, при цьому відразу сховали останню в туалет. Крім того, в той же день надала наступні документи: свідоцтво про народження молодшої дочки, підтвердження про місце навчання ОСОБА_5 , а також документи свідка, що знаходився разом нею в момент присутності у вказаній вище службі ОСОБА_36 . Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Вказує, що необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Оцінюючи докази, надані заявницею вказує, що на підтвердження вчинення домашнього насильства, заявником не надано суду жодних доказів. Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Вказує, що проте, будь-яких постанов суду про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної та кримінальної відповідальності суду не надано. Наполягає, що враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення нею, ОСОБА_7 домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані. Зазначає, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї і бути підставою для видачи обмежувального припису наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та порядку участі в їх вихованні (ВС/КЦС, справа № 756/2072/18, 21.11.18). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного, зазначив, зокрема, наступне. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту наведених приписів Закону, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Крім того, пояснила наступне. В 2017-2019 роках всі разом проживали у м. Львові, ОСОБА_32 проживала разом з нею, претензій з боку дітей не було, ОСОБА_32 надавала матеріальну допомогу. В серпні 2019 року вона, ОСОБА_4 , забрала Емілію з танцювального табору, остання навчалася в музичній та художній школі. Чоловік ОСОБА_32 казав, що вони заберуть ОСОБА_31 від неї, ОСОБА_7 , ОСОБА_32 називала її жебрачкою. Чоловік ОСОБА_32 казав, що він та ОСОБА_32 дуже заможні, має громадянство РФ. Вона, ОСОБА_7 , вчителька, тривалий час працювала вчителькою, в неї багато учнів, з якими вона перебуває в гарних стосунках. ОСОБА_32 проживає без договору в квартирі, яка не є її власністю. Коли ОСОБА_31 проживала у ОСОБА_32 , то погано ставилася до навчання. Також пояснила, що в спілкування з ОСОБА_31 казала, що її, ОСОБА_7 , зганьбили, так як 31 серпня 2020 року, коли вона намагалася знайти ОСОБА_31 , остання від неї ховалася, викликала ОСОБА_32 , стався прилюдно скандал, не змогла підготувати Емілію до школи. При прослуховуванні в судовому засіданні 23 квітня 2021 року запису пояснила, що на запису її голос, жалкує про свої слова, допустила такі висловлювання тому, що ОСОБА_32 казала, що не віддасть ОСОБА_31 . Додатково пояснила, що виховала трьох дітей. В 21 році вона та ОСОБА_32 поїхали до м. Москва, де вона працювала, а ОСОБА_32 навчалась. Емілія народилася в 2006 році у м. Москва, ОСОБА_32 стала проживати окремо з 2003 року, стала працювати з 2004 року. В 2008-2009 році вона, ОСОБА_7 , з ОСОБА_31 поїхали до м. Кривого Рогу, а ОСОБА_32 залишилася у м. Москва, потім працювала за кордоном, а потім стала жити у м. Львові. Вона, ОСОБА_7 , утримувала ОСОБА_31 , купляла їй одяг, готувала їжу. ОСОБА_32 дійсно надавала допомогу, так як вони одна сім`я. Після повернення до м. Кривого Рогу вона, ОСОБА_7 , офіційно не працювала, мала неофіційний заробіток. Між нею та дітьми були нормальні стосунки, погіршилися в 2019 році. В той рік на прохання ОСОБА_31 остання поїхала до сестри в м. Львів, після чого ОСОБА_32 припинила стосунки, вона, ОСОБА_7 втратила зв`язок з ОСОБА_31 . Тому поїхала до м. Львова, знайшла ОСОБА_31 в таборі та забрала її. В 2020 році ОСОБА_31 знов поїхала до сестри, в живіт вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_31 не била. 5 листопада 2020 року двері в квартиру, де проживали ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , не вибивала, лише стукала, так як бажала забрати звідти ОСОБА_31 та поспілкуватися з дітьми. Певний час працювала директором недільної школи, допомагала іншим людям, шукала разом з мамою дочку останньої ОСОБА_30 , яку в подальшому влаштували в реабілітаційний центр, в якому умови перебування важкі. Вона, ОСОБА_7 , ніколи насильство до дітей не застосовувала. За час слухання справи не зверталася до психолога, конфліктолога, з останнім зустрічалася один раз. Вважає, що у ОСОБА_37 перебуває за своєю згодою, 21 листопада 2020 року розмовляла з ОСОБА_32 , щоб вирішити справу миром, при цьому не погрожувала. Вона визнає право дитини на спілкування, це право не обмежувала.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Крім того, пояснив, що вважає, що спосіб захисту обраний невірно, потрібно б було організувати круглий стіл за участю фахівців, припис не допоможе вирішити проблему. Визнає, що ОСОБА_7 казала на адресу Емілії погані слова, так як не знала де знаходиться її дитина.

Також підтвердив письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви та при цьому посилається на наступне. Вказує, що всі дії ОСОБА_4 , якими вона впливає на думки та підсвідомість неповнолітньої ОСОБА_14 , запаморочивши мозок дитини мріями про безбідне та заможне життя за кордоном, фактично зводяться до вирішення спору про місце проживання дитини, але не між батьками, а фактично між ОСОБА_4 (сестрою дитини) та її матір`ю ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_4 безпідставно та самостійно (без згоди матері дитини) визначила місце проживання неповнолітньої ОСОБА_31 , фактично проживаючи в орендованій квартирі АДРЕСА_2 разом з дитиною, сама зазначає про цю безспірну обставину в заявах про видачу обмежувального припису, а також у всіх інших заявах, поданих від її імені до Служби у справах дітей, правоохоронних органів і т.д., які містяться в матеріалах справи. Вказує, що ОСОБА_4 вважає візит матері дитини за зазначеною адресою з метою хоча б поспілкуватись з ОСОБА_38 , дуже прикрим випадком, який стався, як заявила про це представник ОСОБА_4 у судовому засіданні 05.11.2020 року. При цьому, ОСОБА_4 чиняться шалені перешкоди навіть у спілкуванні дитини з матір`ю брудними засобами, такими як: налаштування дитини проти матері, змушуванні записувати розмови з матір`ю на мобільні пристрої саме під час з`ясування взаємовідносин по самовільному залишенню дитиною місця свого постійного проживання та під час перебування ОСОБА_7 в жахливому психоемоційному стані після того, як дитину фактично довелося повертати, поїхавши з м. Кривого Рогу у м. Львів та зворотному напрямку, викликанням поліції при першому ж намаганні ОСОБА_7 поспілкуватись з рідною донькою. Відповідно до ст. 153 СК України мати та дитина мають право на безперешкодне спілкування, зокрема якщо хтось з них перебуває у надзвичайній ситуації. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вимоги ст. 150 СК України вимагають від батьків виконання обов`язків по здобуттю дитиною освіти, піклування про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Наполягає, що ОСОБА_4 фактично позбавляє ОСОБА_7 її батьківських прав й чинить перешкоди у виконанні останньою її батьківських обов`язків, а також має з ОСОБА_7 невирішений спір щодо місця проживання дитини. Зазначає, що задовольнивши заяву ОСОБА_4 , суд визначить на 6 місяців місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 та позбавить можливості ОСОБА_7 виконувати свої прямі батьківські обов`язки, тим самим сприяючи плану ОСОБА_4 по позбавленню батьківських прав ОСОБА_7 відносно ОСОБА_31 . Верховним Судом України (ВС/КЦС, справа № 756-2072/18 від 21.11.2018 року) зроблено наступний висновок: не може розцінюватись як насильство в сім`ї і бути підставою для видачі обмежувального припису наявність спору про визначення місця проживання дітей та порядку в їх вихованні. Згідно фабули цього судового акта, заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що її чоловік вчиняє домашнє насильство стосовно неї, жорстоко поводиться з дітьми, не забезпечує їх матеріально, переслідує та погрожує фізичною розправою, створює умови, які негативно впливають на емоційний та психологічний стан дітей, заявниця просила суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити певні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї обов`язків. Як зазначено у судовому рішенні, відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, зазначив, що вимоги заявниці не підтверджені доказами у справі. Також зазначив, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дітьми, їх виховання, оскільки заявниця разом з малолітніми дітьми виїхала з постійного місця їх проживання та перешкоджає батькові у спілкуванні з ними. В цьому рішенні вказано, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці та малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. З таким висновком погодився Верховний Суд, зазначивши, що ч. 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Між тим, судом не було встановлено випадків домашнього насильства стосовно заявниці та малолітніх дітей, а також ризиків настання насильства в майбутньому. Натомість судами встановлено наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та порядку участі в їх вихованні, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Наполягає, що заява ОСОБА_4 , яка фактично зводиться до зміни постійного місця проживання дитини з матір`ю та являється підґрунтям для виникнення підстав по позбавленню ОСОБА_7 батьківських прав, містить в собі спір про право, у зв`язку з чим повинна бути залишена без розгляду. Вважає, що фактичні обставини справи, викладені у заяві про видачу обмежувального припису, є перекрученими, вирваними із загального контексту, частина з цих обставин не відповідає дійсному часу і місцю відбування цих обставин, а електронні докази, якими заявник намагається обґрунтувати ці фактичні обставини є технічно обробленими, оскільки у ОСОБА_14 станом на 26.05.2020 року був інший мобільний телефон, ніж той, на якому за посиланням в заяві, зберігаються відповідні аудіо записи. Зазначає, що наведені у заяві про видачу обмежувального припису обставини та записи, зроблені ОСОБА_31 на її мобільний телефон, свідчать про те, що її умисно готували у Львові ОСОБА_4 та її чоловік до сьогоднішньої ситуації, яка фактично зводиться до тотального ігнорування, не сприйняття в цілому та негативного ставлення Емілії до матері. Адже до липня 2020 року у матері та дитини були добрі стосунки. В останній уточненій заяві зазначено, що оригінали двох аудіозаписів за 26.05.2020 року (за один день до Дня народження ОСОБА_31 ) зберігається на мобільному телефоні ОСОБА_31 . Однак, вважає це є неможливим з технічної точки зору, оскільки Емілія після повернення з м. Львову (кінець серпеня 2020 р.), вже мала інший мобільний телефон. Зазначає, що наведені у всіх аудіозаписах фрази ОСОБА_7 , хоча формально і можуть свідчити про ознаки застосування з її боку домашнього насильства до Емілії, однак фактично не доводять суб`єктивної сторони, тобто прямого умислу у ОСОБА_7 на застосування домашнього насильства до її доньки, оскільки всі ці розмови (31.08.2020, 06.09.2020, 08.09.2020, 09.09.2020, 12.10.2020, 14.09.2020, 16.09.2020) між ОСОБА_31 та ОСОБА_7 , відбувались або безпосередньо після нервового повернення дитини додому і з`ясування обставини її такої поведінки дитини матір`ю, або безпосередньо при перебуванні Емілії без згоди матері й самовільному залишенні дитиною домівки і знаходження останньої у м. Львові. Наполягає, що всі зазначені аудіозаписи відбувались при жахливому (пригніченому і розгубленому) психоемоційному стані ОСОБА_7 , пов`язаному виключно зі страхом втратити доньку, ці записи провокаційно та цілеспрямовано здійснювались саме у зазначений період та за вказівками дорослих членів сім`ї (старшої сестри ОСОБА_4 , її чоловіка). Перебуваючи в такому стані, ОСОБА_7 емоційно та виключно словесно, не змогла втриматись та знаходячись, як вона та той час вважала, у безвихідній ситуації, почала погрожувати дитині інтернатами, монастирями, дитячими будинками, поліцією та відповідальністю за залишення домівки без згоди матері. Зазначає, що дійсно на цих аудіозаписах містяться нецензурні висловлювання і погрози в адресу дитини, але в дійсності ОСОБА_7 не бажала і не бажає на сьогодні, і навіть не допускає їх реалізацію у життя і дуже жалкує про те, що взагалі дозволила собі і не втрималась від таких висловлювань. Однак, зазначені аудіозаписи, за таких умов жодним чином не доводять наявність ризиків настання для Емілії тяжких наслідків у майбутньому, тобто вірогідності продовження з боку ОСОБА_7 чи повторного вчинення домашнього насильства, яке б привело до тяжких наслідків або смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, як про це зазначено в заявах, систематичного вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства відносно ОСОБА_31 в звичайних для обох осіб умовах життєдіяльності, коли вони не перебували в емоційно напружених взаємовідносинах, пов`язаних, з одного боку з обіцянками ОСОБА_4 кращого безбідного життя для ОСОБА_31 , а з другого страхом та емоційним перевантаженням ОСОБА_7 , викликаними фактичною втратою доньки та самовільним залишенням нею домівки. Зазначені в заявах інші обставини вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства, такі як: нехтування особистим простором дитини, постійного нанесення ляпасів і ударів по тілу дитини, удар у живіт, незаконне позбавлення волі, не підтверджені будь-якими об`єктивними доказами. Обставини ж економічного насильства у вигляді ненадання належного догляду та піклування, квартири, що знаходиться в антисанітарних умовах, спростовуються здійсненням на сьогодні ОСОБА_7 капітального ремонту в квартирі за місцем реєстрації доньки, саме з метою забезпечення дитини всіма необхідними та належними умовами проживання, договором оренди житла від 01.07.2020 року, а саме квартири АДРЕСА_6 , яку знімає ОСОБА_7 на період ремонту, Актом обстеження умов проживання у зазначеній квартирі від 28.09.2020 року, складеного службою у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, Актом про фактичне місце проживання ОСОБА_7 та Емілії від 29.10.2020 року, фотознімками орендованої квартири, особовою справою здобувача загальної середньої освіти Криворізької ЗОШ КМР ДО № 119 (Саксаганський район), заявою ОСОБА_7 про зарахування Емілії до школи № 119 на стаціонарне навчання за проханням самої ж дитини від 03.09.2020 року, табелями навчальних досягнень зі шкіл за 2015-2020 роки, табелями успішності з художньої школи, почесними грамотами на ім`я ОСОБА_31 , фотографіями з позитивними емоціями дитини, які здійсненні матір`ю за період, коли в їх життя не втручались. Також висловлює під сумнів висновок Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, оскільки такий висновок робився в результаті усного опитування виключно неповнолітньої ОСОБА_39 , навіть без окремого опитування матері дитини та на замовлення сестри дитини ОСОБА_4 , яка є заінтересованою особою саме у змісті такого висновку, оскільки намагається відібрати дитину від матері. Вказаний висновок містить недопустимі в розумінні доказування у цивільному процесі вислови, які мають припущення, а саме: може свідчити, можливого домашнього насильства. Спеціалісти, що проводили таке опитування і робили висновок, не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а такому таке опитування не є висновком експерта і доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України. Зазначає, що фактично у зазначеному висновку описується психічний стан неповнолітньої ОСОБА_31 , а відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наполягає, що спеціалісти Криворізького центру соціальних служб, не є лікарями, в тому числі лікарями-дерматологами, для того, щоб давати оцінку будь-яким висипанням на шкірі дитини і тим паче відносити їх виключно до психосоматичних реакцій. Вважає незрозумілим проводити акт обстеження житлово-побутових умов у квартирі, в якій наразі відбувається капітальний ремонт, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 не оспорюється наразі неможливість проживання в ній Емілії, для чого і була обстежена інша квартира на предмет можливості проживання в ній неповнолітньої. Наполягає, що все що інтерпретується у заяві про видачу обмежувального припису стосовно «кривдника» як домашнє насилля, не знаходить свого законного підґрунтя, оскільки 30 серпня 2020 року ОСОБА_7 зателефонувала заявниця (старша дочка) ОСОБА_4 , повідомивши, що ОСОБА_7 , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від матері її доньку ОСОБА_31 , на що ОСОБА_7 відреагувала шляхом поїздки до міста Львова та ледь змогла забрати молодшу дочку. 14 вересня 2020 року заявниця ОСОБА_4 , приїхавши до міста Кривого Рогу, про що ОСОБА_7 дізналася ввечері з СМС-повідомлення молодшої дочки ОСОБА_14 , а 16 вересня 2020 року дану обставину підтвердили представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради. Після цього ОСОБА_7 намагалась повернути свою молодшу дочку Емілію, а саме 16 вересня 2020 року шляхом відвідування Служби у правах дітей Саксаганської районної у місті ради. Там вже знаходилася молодша дочка з заявницею (старшою дочкою), однак, це не вдалося зробити по причині того, що представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, замість з`ясування дійсних обставин подій, завадили будь-якому спілкуванню матері з молодшою дочкою, при цьому відразу сховали останню. Зазначає, що заява, уточнені заяви про видачу обмежувального припису, містять вказівки на пряму загрозу життю і здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_31 та на високу вірогідність продовження чи повторення вчинення домашнього насильства без будь-якого об`єктивного обґрунтування таких ризиків. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису, приймається на підставі оцінки ризиків. Крім того, п.9 ч. 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильств, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Вказує, що на підтвердження наявності таких достатніх ризиків, заявницею ОСОБА_4 не надано суду достатніх доказів. Так, згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів, проте, будь-яких постанов суду про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної чи кримінальної відповідальності суду не надано. З думкою відносно того, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КупАП, й навіть наявність кримінального провадження без відповідного оголошення про підозру у застосуванні домашнього насильства, є підставою для визнання недостатності доказів наявності ризиків продовження вчинення домашнього насильства, також погодився Дніпровський апеляційний суд у справі № 199/3840/19, Постанова від 18.12.2019 року та Київський апеляційний суд у справі № 370/580/18, Постанова від 05.06.2019 року. Вказує, що надаючи належну правову оцінку доводам заявниці ОСОБА_4 та поданим на їх підтвердження аудіозаписам, висновку спеціалістів Криворізького соціального центру, можна впевнено стверджувати, що між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 (доньками та матір`ю), склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, в першу чергу зі спору щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_5 , внаслідок чого останню вмовила звернутись в поліцію і Службу в справах дітей ОСОБА_4 щодо нібито наявності ризику для життя і здоров`я дитини. Наполягає, що такі неприязні відносини не можуть підтверджувати факт домашнього насильства, а тим більше факту наявності вищезазначених ризиків, оскільки такі стосунки є наслідком глибокого конфлікту між зазначеними особами, який необхідно вирішувати навпаки шляхом психологічного зближення зазначених осіб, а не відмежовування їх один від іншого. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вважає безпідставними твердження заявниці про невиконання ОСОБА_7 її батьківських обов`язків відносно ОСОБА_38 та зазначає, що невиконання будь-яких батьківських обов`язків не є підставою для застосування обмежувального припису, якщо таке невиконання прямо не загрожує життю та здоров`ю дитини (наприклад несвоєчасне оформлення паспорту в карантин, яке безпідставно закидається заявницею ОСОБА_7 ), а є предметом розгляду щодо позбавлення батьківських прав і не може розглядатись в порядку окремого провадження. Зазначає, що для того, щоб мати змогу виконувати батьківські обов`язки (в тому числі оформляти паспорт дитині) необхідно, щоб дитина не збігала з домівки, а інші дорослі члени сім`ї їй в цьому не сприяли та не допомагали й не налаштовували дитину проти її матері. Вказує, що до моменту виникнення цього конфлікту між матір`ю та дітьми, ОСОБА_7 справно виконувала свої батьківські обов`язки.

Представник служби в справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судовому засіданні пояснила, що при розгляді справи покладається на думку суду. Пояснила, що намагаються провести круглий стіл. Крім того, під час розгляду справи пояснила, що дійсно пропонувала в інтересах дитини влаштувати ОСОБА_31 в реабілітаційний центр. В подальшому подала висновок відповідно до якого вважають, що ОСОБА_7 вчинила домашнє насильство до ОСОБА_5 , а у зв`язку з не проходженням програми для кривдників є підстави вважати, що воно буде вчинятися у подальшому.

Представник поліції у судовому засіданні пояснив, що при вирішення справи покладається на думку суду.

Свідок ОСОБА_40 у судовому засіданні показала, що знає всіх учасників тривалий час. Жодного разу не бачила, щоб ОСОБА_7 ображала Емілію, стосунки між ними були добрі, ОСОБА_31 та ОСОБА_7 разом ходили до магазину, гуляли. Зі слів ОСОБА_7 знає, що ОСОБА_31 з вересня 2020 року не проживає з нею, а проживає з ОСОБА_32 , що ОСОБА_7 за телефоном просила дітей, щоб ОСОБА_31 повернулася додому. Знає, що перед початком навчального року ОСОБА_7 забирала Емілію з м. Львова. Вона, свідок, пригощала ОСОБА_41 печивом, цукерками, грошей не давала, ОСОБА_31 гуляла з її, свідка, онукою, останній раз бачила Емілію влітку 2020 року.

Як показав у судовому засідання свідок ОСОБА_42 , ОСОБА_7 та її дітей знає приблизно 10 років. За цей час не бачив, щоб мати грубо ставилася до ОСОБА_31 , била останню, ображала. Бачив, що ОСОБА_31 гуляла на вулиці як сама, так і з мамою, остання піклується про дитину. Емілію бачив останній раз влітку 2020 року. В своїй квартирі ОСОБА_43 певний час не проживає, так як робить ремонт. Він, свідок, давав ОСОБА_7 1-2 рази гроші в борг, вони є сусідами. Від ОСОБА_4 перекази не отримував. Він, свідок, надавав допомогу ОСОБА_31 у зайняттях з інформатики, під час занять не бачив у Емілії синців, остання на мати не скаржилася.

Як показала у судовому засідання свідок ОСОБА_13 , вона є психологом соціальної служби, спілкувалася з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які до неї звернулися. Емілія скаржилася на те, що мати вчиняє психологічний тиск. Вона, свідок, вважає, що ОСОБА_31 завдана шкода. Наданий нею, свідком, висновок, підтверджує.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що у вересні 2020 року до служби в справах дітей звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які розповідали, що мама чинить домашнє насильство, ображає, нема умов для проживання. Їм були роз`ясненні права, було повідомлено Саксаганський виконком. Пропонували помістити ОСОБА_31 в реабілітаційний центра, але ОСОБА_32 відмовилася. З ОСОБА_7 не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_44 у судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_7 та Емілію, випадків насильства з боку мами не бачив, між вказаними особами були нормальні стосунки. Одного раз возив їх обох на могилу матері ОСОБА_7 , також возив на дачу. В ці рази ОСОБА_7 та ОСОБА_31 добре ставилися один до одного, сварок не було. В монастир їхати йому ОСОБА_7 не пропонувала.

З показань свідка ОСОБА_45 вбачається, що разом ОСОБА_7 працювала в музичній школі, знає її дітей. За всі роки не бачила, щоб мати погано ставилася до ОСОБА_31 , вчиняла насильство, ображала, насильно заставляла щось робити, між ними були гарні стосунки. Влітку ОСОБА_7 та ОСОБА_31 були в неї, свідка, на дачі, гарно спілкувалися. До музичної школи Емілію приводив або брат або мати. Приблизн 2-3 роки вона, свідок, не бачила ОСОБА_31 .

Як показала свідок ОСОБА_34 , знає ОСОБА_7 та ОСОБА_31 з 2010 року. Емілія була гарна дитина, мати її дуже любила, надавала можливість займатися корисними справами. Емілія займалася музикою, малюванням, іноземними мовами. ОСОБА_7 та ОСОБА_31 були в неї в гостях, вона, свідок, бувала в них вдома, стосунки між мамою та дитиною були гарні. Емілія знала як готувати салат з таких продуктів, як авокадо, шпинат. При ній, свідку, ОСОБА_7 проявляла турботу про ОСОБА_31 . В 2020 році обидві були в неї, свідка, на дні народження. За весь час, коли знає вказаних осіб, насильства вона, свідок, не бачила. Потім вона побачила вказаних осіб 8 вересня 2020 року, образ ніяких не було, ОСОБА_31 виглядала добре. Вона, свідок, здала свою квартиру ОСОБА_7 , сама поїхала в село. В цій квартирі вона бачила одяг ОСОБА_31 . В 2020 році 2-3 дня ОСОБА_31 ночувала в неї, свідка. Коли ОСОБА_7 розпочала робити ремонт в своїй квартирі не знає, їй відомо, що ремонт створює незручності. ОСОБА_7 раділа тому, що у ОСОБА_32 є успіхи в джазі. Зі слів ОСОБА_7 знає, що перед 1 вересня 2020 року, ОСОБА_7 забрала Емілію з м. Львова, остання не бажала повертатися до м. Кривого Рогу.

З показань свідка ОСОБА_46 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 знає приблизно 14 років, вони прихожани одного храму. Він бував в них в гостях, вони в нього, ніколи ОСОБА_7 не ставилася до Емілії жорстко або грубо. Емілія на мати не скаржилася, ОСОБА_31 бувала в храмі добровільно, ОСОБА_7 піклується про ОСОБА_31 . Емілія приймала участь у театральних постановках. Зі слів ОСОБА_7 знає, що остання з великими труднощами повернула Емілію до м. Кривого Рогу, розповідала, що ОСОБА_31 від неї ховали, не бажали віддавати. В квартирі на м-ні Сонячний проживає ОСОБА_7 , там йде ремонт, вона знімає іншу квартиру. В нього, свідка, ОСОБА_7 гроші не позичала. Якось ОСОБА_4 передала через нього ОСОБА_7 гроші. ОСОБА_7 заробляє тим, що дає уроки. Він знає, що ОСОБА_32 дає ОСОБА_7 гроші на ремонт квартири, також давав гроші син останньої. Одного разу Емілія поскаржилася йому на маму, він сказав, що потрібно потерпіти.

Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні показала, що на протязі 31 року знає ОСОБА_7 та її дітей, бачила їх 1-2 рази на місяць. Ніколи на бачила насилля з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_31 , між ними були близькі стосунки, як між подругами. Мати свої дітям забезпечувала виховання, водила до музичної школи, діти отримували естетичне виховання. ОСОБА_4 навчалася у м. Москві, син ОСОБА_7 навчався в Харкові. Емілія навчалася в різних школах, вивчала японську мову. Весною-літом 2020 року ОСОБА_31 сказала їй, свідку, що не буде жити в м. Кривому Розі, так як в квартирі йде ремонт, що бажає жити у м. Львові. Емілія розвинута дитина, бажала навчатися у м. Львів. Мати допомагала ОСОБА_31 в навчанні, у останньої були репетитори. ОСОБА_7 обдарована як творча і як викладач людина. ОСОБА_7 готувала для Емілії ту їжу, яку остання бажала. Між ОСОБА_32 та ОСОБА_31 відносини була добрі, ОСОБА_32 купляли ті речі, які бажала ОСОБА_31 . У Емілії були друзі, декілька телефонів, планшет, вона разом з ОСОБА_7 відпочивала в різних місцях, такий відпочинок ОСОБА_31 сприймала з задоволенням. У Емілії був велосипед, вона каталася разом з подругами, мати не обмежувала свободу ОСОБА_31 у пересуванні. Знає, що у Емілії були ключі від квартири. Емілія два роки займалася кінним спортом. Емілія навчалася у м. Кривому Розі в різних школах. Одного разу вона, свідок, на прохання ОСОБА_31 , приїхала до неї до зробила укол, так як ОСОБА_31 не бажала їхати до лікарні. При ній, свідку, ОСОБА_7 не кричала не Емілію. Знає, що в квартирі, належній ОСОБА_7 , йде ремонт, чи спали вони в цей час на одному дивані, не знає. Дала показала, що мати забрала ОСОБА_31 з м. Львова, так як бажала, щоб остання жила з нею. Планшет Емілії купляв її дядя, хто купляв інші речі для Емілії точно не знає.

З показань свідка ОСОБА_47 вбачається, що знає ОСОБА_5 з 2015 року, була у останньої вчителькою, знає також мати ОСОБА_31 та сестру. Емілія вихована, гарна дитина. ОСОБА_7 вихована, відповідальна людина, допомагала ОСОБА_31 в її захопленнях. 31 серпні 2020 року вона, свідок, готувалася до початку навчального року. В цей день ОСОБА_7 зателефонувала та запропонували допомогти у зустрічі з ОСОБА_31 , очікувала Емілію біля школи. Пізніше вона, свідок, побачила на вулиці ОСОБА_7 і остання сказала, що ОСОБА_31 втекла, ОСОБА_7 була дуже схвильована, додзвонитися до ОСОБА_31 не змогла. Що відбувалося далі, не знає. Емілія бажала навчатися в їхньому учбовому закладі. В цей заклад Емілію влаштувала ОСОБА_7 , до 31 серпня 2020 року ОСОБА_31 на маму не скаржилася, чому вона не побажала зустрітися з мамою, на знає. ОСОБА_7 в цей день просила викликати поліцію, тому що не змогла побачити ОСОБА_31 . В той день ОСОБА_7 казала, що ОСОБА_32 не бажає, що вона зустрічалася з ОСОБА_31 , а тому просила про зустріч на нейтральній території. В той день поряд з ОСОБА_31 була дівчина на ім`я ОСОБА_48 , яка вийшла разом з ОСОБА_31 до ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_48 була схвильована. В той день їй, свідку, дзвонила ОСОБА_4 , яка була роздратована та дорікала, що вона, свідок, сприяла зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_31 .

Як показала свідок ОСОБА_49 , вона навчається разом з ОСОБА_31 , знає ОСОБА_7 та ОСОБА_4 31 серпня 202 року вона спілкувалася з ОСОБА_7 , остання просила викликати Емілію, взяла її, свідка, телефон та поклала в свою сумку. Далі, на вимогу ОСОБА_7 , вона, свідок, зателефонувала ОСОБА_31 та передала вимогу вийти. ОСОБА_7 казала, що якщо вона, свідок, цього не зробить, та буде звинувачувати її у викраденні дитини. Вона, свідок, телефонувала ОСОБА_31 декілька разів, потім підійшла ОСОБА_47 та забрала її, свідка. ОСОБА_7 поводилася агресивно, вона, свідок, стала плакати після цієї зустрічі. Вона, свідок, чула, як раніше якась особа, подруга ОСОБА_7 , телефонувала ОСОБА_31 , та вимагала приїхати до м. Кривого Рогу, вживши при цьому нецензурне слово. Їй, свідку, ОСОБА_31 розповідала, що бажає навчатися у м. Львові. До 31 серпня 2020 року ОСОБА_31 розповідала, що в неї складні стосунки з мамою, що остання не завжди дозволяє спілкуватися з тим, з ким вона бажає. Після 31 серпні 2020 року ОСОБА_31 розповідала, що мама її била, розмоляла в підвищеному тоні. В 2018 році вона, свідок, та ОСОБА_31 була разом в таборі, куди приїжджала ОСОБА_7 , в той час вона, свідок, нічого агресивного з боку ОСОБА_7 не бачила.

З показань свідка ОСОБА_50 вбачається, що ОСОБА_7 вона знає з дев`яностих років 20 сторіччя, остання зверталася до неї як до психолога у зв`язку зі складностями в житті. Після цього вони спілкувалися при зустрічах, розмовляли про дітей та на інші теми. Приблизно три роки тому до неї зверталася ОСОБА_4 , так як в неї були складнощі з чоловіком. Вона, свідок, бачила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_31 спілкуються, разом гуляють. В березнем 2020 року вона, свідок, була в квартирі ОСОБА_7 , там була і ОСОБА_31 , яка заходила та виходила. Неодноразово бачила ОСОБА_31 на вулиці, ніколи на бачила, щоб ОСОБА_7 ображала ОСОБА_31 , погано ставилася до неї. Їй, свідку, ОСОБА_4 не скаржилася на ОСОБА_7 . Також показала, що ОСОБА_4 перед судовим засіданням просила, її, свідка, підтвердити, що ОСОБА_31 хоче жити з нею, але вона, свідок, такого від ОСОБА_31 не чула. На її думку, останній час ОСОБА_31 стала менш відверта, вона та ОСОБА_4 висловлювалися неправдиво. Також знає сина ОСОБА_7 , останній ніколи на мати не скаржився.

У судовому засіданні безпосередньо також досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження ОСОБА_4 (Т.1 а.с. 6), свідоцтво про зміну імені ОСОБА_51 (Т.1 а.с. 7), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 8), довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1. а.с. 9), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 10), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 11), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 12), відповідь від 15.10.2020 року щодо проведення опитування малолітньої ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 13), заява ОСОБА_5 від 28.09.2020 року начальнику служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Сироватці І. на дії своєї матері ОСОБА_7 (Т.1 а.с.14), талон- повідомлення єдиного обліку №26146, про те що 17.09.2020 року до Саксаганського ВП КВП з заявою звернулась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом невиконання батьківських обов`язків у відношенні до неповнолітньої ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 15), лист від виконкому Саксаганської районної у місті ради Служби у справах дітей від 16.10.2020 року (Т. 1 а.с. 16), фото квартири АДРЕСА_7 (Т.1. а.с. 20-25), витяг про державну реєстрацію прав №30752549 від 26.07.2011 року ( Т.1 а.с. 53), свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.09.2010 року (Т.1 а.с. 54), клопотання про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини від ОСОБА_7 (Т.1. а.с. 55), договір оренди житла (Т.1 а.с. 57), акт обстеження умов (Т.1 а.с.58),акт оцінки потреб сім`ї/особи (Т.1. а.с. 85), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.1. а.с .86-87),талон-повідомлення єдиного обліку №24280, 26.10.2020 року о 18.55 годині надійшла заява до РУ від ОСОБА_7 з проханням до органів поліції посприяти поверненню додому доньки ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 92), заява ОСОБА_7 від 29.10.2020 року до Органу опіки та піклування Саксаганського виконкому у місті ради Служби у справах дітей, про те, що вона де дозволяє прохід будь-яких осіб у помешкання, в якому вона зареєстрована (Т.1. а.с. 104), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 105-105а), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 106-107), акт обстеження житлово-побутових умов від 30 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 108-109), акт обстеження житлово-побутових умов від 12 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 110-111), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 112-113), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 114-115), фото квартири АДРЕСА_6 (Т.1 а.с. 119-134), акт про фактичне проживання (Т.1. а.с.135), характеристика ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1. а.с.161), особова справа ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 170- 177, 202-214), протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1(Т.2 а.с. 12), довідка з Криворізького навчально-виховного комплексу №81 від 11.11.2020 року, яка видана ОСОБА_5 , про те, що вона буде навчатися в цьому закладі (Т.2 а.с. 35), характеристика ОСОБА_7 (Т.2 а.с. 50), витяг з енциклопедії (Т.2, а.с.55-57), фото ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 59-69), виписка з SMS повідомлень (Т.2 а.с. 71-79), клопотання ОСОБА_7 про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини до Служби у справах дітей Центрально- міської у місті ради, в якому ОСОБА_7 просить повернуть їй ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не теперішній час знаходиться без її дозволу зі старшою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2 . (Т.2 а. с. 83-84), заява ОСОБА_5 про захист прав та інтересів неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона самостійно залишила місце свого мешкання 14.09.2020 року, так як не могла більше терпіти домашнє насильство з боку своєї матері. (Т.2 а.с. 131-135), повідомлення про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_7 , про те, що її старша донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викрала її молодшу доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.2 а.с. 178), характеристика ОСОБА_5 з музичної школи №3 (Т.2 а.с. 179), академічна довідка (Т.2 а.с. 180), акт про фактичне проживання (а.с. Т.2 а.с. 181), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 187), фото ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 186), результати зовнішнього оцінювання (Т.2, а.с.187), заява ОСОБА_4 до академії (Т.2а.с.188), опис особової справи ОСОБА_4 (Т.2 а.с.189), свідоцтва авторського права (Т.2а.с.190-192), дипломи, грамоти про нагородження ОСОБА_4 (Т.2 а.с.193-196), дипломи ОСОБА_51 (Т.2а.с.197-198), грамоти про нагородження ОСОБА_7 (Т.2 а.с.199-201), свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_52 , та ОСОБА_53 (Т2 а.с. 202), витяг з державного реєстру (Т.2. а.с. 203), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 244), акт оцінки потреб (Т.2 а.с. 245-246), висновок оцінки потреб (Т.2 а.с. 247), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 88-89), акт оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 90-93), довідка від 18.02.2021 року видана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що вона дійсно навчалась в КСШ №107 з 2013 року по 2015 рік. (Т.3 а.с. 132), довідка від 15.02.2021 року, яка видана ОСОБА_5 про те, що вона дійсно навчалася на оркестровому відділенні у КЗ спеціалізованої мистецької освіти «Музична школа №5» (Т.3 а.с. 133), особова справа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з Криворізької загальноосвітньої школи №119 (Т.3 а.с. 134), заява ОСОБА_7 до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №119 про зарахування до 8-го класу (Т.3 а.с. 135), талон-повідомлення єдиного обліку №25034 про те що 05.11.2020 звернулась громадянка ОСОБА_7 , з повідомленням про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , приїхали працівники поліції та не приймають від неї заяву, бо поліцію викликала її донька ОСОБА_4 (Т.3 а.с. 141), талон-повідомлення єдиного обліку №29099 про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка ОСОБА_7 з проханням вжити заходів до старшої доньки ОСОБА_4 , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 142), довідка від 23.02.2018 року видана ОСОБА_5 , про те, що вона навчається у Львівській середній загальноосвітній школі східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» у 5 класі . З 07.02.2018 року переведена на екстернатну форму навчання за станом здоров`я (Т.3 а.с. 151), графік проведення контрольних робіт учня екстерна ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.3 а.с. 152-153), довідка від 26.12.2017 року про те, що ОСОБА_5 отримала травму , впала зі сходів аптеки (Т.3 а.с. 160), довідка про захворювання ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 161), заява ОСОБА_7 , про зарахування ОСОБА_5 на проходження підсумкової атестації (Т.3 а.с. 162), медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_5 (т.3 А.С. 163), талон-повідомлення єдиного обліку №29099 , про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка ОСОБА_7 з проханням вжити заходів до старшої доньки ОСОБА_4 , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 167), характеристика на ОСОБА_7 (Т.3 а.с. 194-195), наказ №16 від 02.02.2021 року про тимчасове влаштування неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю рідної сестри ОСОБА_4 , 1985 р.н. (Т.4 а.с. 29), сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_7 від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 32), медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних огляді ОСОБА_7 від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 33), свідоцтво про шлюб ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.4 а.с. 102), посвідка на проживання ОСОБА_54 4 а.с. 103), довідка про легальне проживання в Республіці Кіпр ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.4 а.с. 104).

Також у судовому засіданні досліджені записи, які містяться на електронних носіях (т.1, а.с.26; т.2, а.с.208, т.3, а.с.252).

Суд, керуючись вимогамист.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами показання свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_42 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_34 , ОСОБА_46 , ОСОБА_36 , ОСОБА_47 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме взаємовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , сестрою та братом останньої.

Суд вважає належними доказами показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме звернення ОСОБА_5 до відповідних служб з приводу дій ОСОБА_7 .

Суд вважає належними доказами наступні: свідоцтво про народження ОСОБА_4 (Т.1 а.с. 6), свідоцтво про зміну імені ОСОБА_51 (Т.1 а.с. 7), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 8), свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_52 , та ОСОБА_53 (Т2 а.с. 202), витяг з державного реєстру (Т.2. а.с. 203), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме родинних стосунків між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Суд вважає належними доказами наступні: довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1. а.с. 9), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 10), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 11), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 12), фото квартири АДРЕСА_7 (Т.1. а.с. 20-25), витяг про державну реєстрацію прав №30752549 від 26.07.2011 року ( Т.1 а.с. 53), свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.09.2010 року (Т.1 а.с. 54), договір оренди житла (Т.1 а.с. 57), акт обстеження умов (Т.1 а.с.58), акт оцінки потреб сім`ї/особи (Т.1. а.с. 85), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.1. а.с .86-87), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 105-105а), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 106-107), акт обстеження житлово-побутових умов від 30 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 108-109), акт обстеження житлово-побутових умов від 12 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 110-111), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 112-113), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 114-115), фото квартири АДРЕСА_6 (Т.1 а.с. 119-134), акт про фактичне проживання (Т.1. а.с.135), акт про фактичне проживання (а.с. Т.2 а.с. 181), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 187), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 244), акт оцінки потреб (Т.2 а.с. 245-246), висновок оцінки потреб (Т.2 а.с. 247), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 88-89), акт оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 90-93), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме місця та умов проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Суд вважає належними доказами наступні: характеристика ОСОБА_7 (Т.2 а.с. 50), витяг з енциклопедії (Т.2, а.с.55-57), сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_7 від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 32), характеристика на ОСОБА_7 (Т.3 а.с. 194-195), медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних огляді ОСОБА_7 від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 33), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме особи та стану здоров`я ОСОБА_7 .

Суд вважає належними доказами наступні: характеристику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1. а.с.161), особова справа ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 170- 177, 202-214), довідку з Криворізького навчально-виховного комплексу №81 від 11.11.2020 року, яка видана ОСОБА_5 , про те, що вона буде навчатися в цьому закладі (Т.2 а.с. 35), характеристика ОСОБА_5 з музичної школи №3 (Т.2 а.с. 179), академічна довідка (Т.2 а.с. 180), фото ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 186), результати зовнішнього оцінювання (Т.2, а.с.187), заява ОСОБА_4 до академії (Т.2а.с.188), опис особової справи ОСОБА_4 (Т.2 а.с.189), свідоцтва авторського права (Т.2а.с.190-192), дипломи, грамоти про нагородження ОСОБА_4 (Т.2 а.с.193-196), дипломи ОСОБА_51 (Т.2а.с.197-198), грамоти про нагородження ОСОБА_7 (Т.2 а.с.199-201), довідка від 18.02.2021 року видана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що вона дійсно навчалась в КСШ №107 з 2013 року по 2015 рік. (Т.3 а.с. 132), довідка від 15.02.2021 року, яка видана ОСОБА_5 про те, що вона дійсно навчалася на оркестровому відділенні у КЗ спеціалізованої мистецької освіти «Музична школа №5» (Т.3 а.с. 133), особова справа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з Криворізької загальноосвітньої школи №119 (Т.3 а.с. 134), заява ОСОБА_7 до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ сткпенів №119 про зарахування до 8-го класу (Т.3 а.с. 135), довідка від 23.02.2018 року видана ОСОБА_5 , про те, що вона навчається у Львівській середній загальноосвітній школі східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» у 5 класі . З 07.02.2018 року переведена на екстернатну форму навчання за станом здоров`я (Т.3 а.с. 151), графік проведення контрольних робіт учняекстерна ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.3 а.с. 152-153), довідка від 26.12.2017 року про те, що ОСОБА_5 отримала травму , впала зі сходів аптеки (Т.3 а.с. 160), довідка про захворювання ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 161), заява ОСОБА_7 , про зарахування ОСОБА_5 на проходження підсумкової атестації (Т.3 а.с. 162), медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_5 (т.3 А.С. 163), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме навчання дітей ОСОБА_7 , їх характеристики, турботи ОСОБА_7 про дітей, участі ОСОБА_7 у вихованні дітей.

Суд вважає належними доказами наступні: відповідь від 15.10.2020 року щодо проведення опитування малолітньої ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 13), заява ОСОБА_5 від 28.09.2020 року начальнику служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Сироватці І. на дії своєї матері ОСОБА_7 (Т.1 а.с.14), талон- повідомлення єдиного обліку №26146, про те що 17.09.2020 року до Саксаганського ВП КВП з заявою звернулась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом невиконання батьківських обов`язків у відношенні до неповнолітньої ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 15), лист від виконкому Саксаганської районної у місті ради Служби у справах дітей від 16.10.2020 року (Т. 1 а.с. 16), заява ОСОБА_5 про захист прав та інтересів неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона самостійно залишила місце свого мешкання 14.09.2020 року, так як не могла більше терпіти домашнє насильство з боку своєї матері (Т.2 а.с. 131-135), наказ №16 від 02.02.2021 року про тимчасове влаштування неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю рідної сестри ОСОБА_4 , 1985 р.н. (Т.4 а.с. 29), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме звернення ОСОБА_5 до органів соціального захисту стосовно дій ОСОБА_7 та дій цих органів.

Суд вважає належними доказами наступні: клопотання про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини від ОСОБА_7 (Т.1. а.с. 55), талон-повідомлення єдиного обліку №24280, 26.10.2020 року о 18.55 годині надійшла заява до РУ від ОСОБА_7 з проханням до органів поліції посприяти поверненню додому доньки ОСОБА_5 (Т.1. а.с. 92), заява ОСОБА_7 від 29.10.2020 року до Органу опіки та піклування Саксаганського виконкому у місті ради Служби у справах дітей, про те, що вона де дозволяє прохід будь-яких осіб у помешкання, в якому вона зареєстрована (Т.1. а.с. 104), клопотання ОСОБА_7 про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини до Служби у справах дітей Центрально- міської у місті ради, в якому ОСОБА_7 просить повернуть їй ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не теперішній час знаходиться без її дозволу зі старшою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2 . (Т.2 а. с. 83-84), повідомлення про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_7 , про те, що її старша донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викрала її молодшу доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.2 а.с. 178), талон-повідомлення єдиного обліку №25034 про те що 05.11.2020 звернулась громадянка ОСОБА_7 , з повідомленням про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , приїхали працівники поліції та не приймають від неї заяву, бо поліцію викликала її донька ОСОБА_4 (Т.3 а.с. 141), талон-повідомлення єдиного обліку №29099 , про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка ОСОБА_7 з проханням вжити заходів до старшої доньки ОСОБА_4 , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 142), талон- повідомлення єдиного обліку №29099 , про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка ОСОБА_7 з проханням вжити заходів до старшої доньки ОСОБА_4 , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 167), так як вони стосуються обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а саме ставлення ОСОБА_7 до того, що ОСОБА_5 не проживає з нею та дій, які вона прийняла з цього приводу.

Суд вважає належними доказами наступні: виписка з SMS повідомлень (Т.2 а.с. 71-79), записи, які містяться на електронних носіях (т.1, а.с.26; т.2, а.с.208, т.3, а.с.252), так як ці докази стосуються взаємовідносин між ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , висловлювань та вимог, які допускала ОСОБА_7 .

Суд вважає належним доказом протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (Т.2 а.с. 12), так як цей доказ стосується вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства щодо ОСОБА_5 .

Суд вважає неналежними доказами, фото ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 59-69), свідоцтво про шлюб ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.4 а.с. 102), посвідка на проживання ОСОБА_54 4 а.с. 103), довідка про легальне проживання в Республіці Кіпр ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.4 а.с. 104), так як ці докази не містять інформації щодо предмету доказування.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України вважає, що з числа досліджених у судовому засіданні зазначених вище та визнаних судом належними, недопустимим доказом є протокол про адміністративне правопорушення (Т.2 а.с. 12), так як цей протокол не є рішенням суду.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України вважає, що інші, з числа визнаних судом належними письмові докази є допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані належними та допустимими, є також достовірними.

Твердження заявниці про те, що ОСОБА_7 допускала до ОСОБА_5 фізичне насильство, обмежувала свободу спілкування та пересування, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. На переконання суду згадування в розмовах про побиття ОСОБА_7 своєї доньки ОСОБА_31 не можуть бути взяти до уваги, так як не містять відомостей про те, коли, де та яке саме вчинялося побиття. Зміст запису розмови, в якому чутні звуки, які нагадують нанесення ударів, на думку суду також не може беззаперечно свідчити про нанесення ударів. Тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги.

Твердження заявниці та ОСОБА_5 , що ОСОБА_7 обмежувала свободу пересування Емілії, спростовується показаннями свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_42 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_34 , ОСОБА_46 , ОСОБА_36 , ОСОБА_47 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , змістом запису (т.2, а.с.208), а тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги.

Твердження заявниці та ОСОБА_5 , що ОСОБА_7 вчиняла до ОСОБА_5 економічне насильство, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, а тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги. При цьому суд бере до уваги, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 надавала матеріальну допомогу своїй матері, у тому числі на ремонт квартири, яка є власністю ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що ОСОБА_7 просила ОСОБА_5 звертатися до сестри про таку допомогу. Суд вважає, що такі звернення не є економічним насильством.

Твердження заявниці про те, що ОСОБА_7 систематично допускала до ОСОБА_4 та брата останньої різного роду насильство, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги.

Твердження ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 називала ОСОБА_7 жебрачкою, а себе заможною, а тому збирається забрати ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги.

Твердження ОСОБА_5 , що 1 вересня 2020 року мати нанесла їй удар в живіт, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому це твердження суд вважає недостовірним та не бере до уваги.

Висновок служби у справах дітей (т.4, а.с.144-146) суд вважає обґрунтованим.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_51 є дітьми ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 психіатричним та наркологічним захворюваннями не страждає не перебуває, позитивно характеризується, займається творчою діяльністю.

ОСОБА_7 піклувалася про задоволення потреб дітей, навчання дітей, про їх здоров`я.

ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , під час розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , остання кричала на Емілію та висловлювала образливі слова.

ОСОБА_7 здійснює ремонт зазначеної квартири. Для свого та ОСОБА_5 проживання 1 липня 2020 року уклала договір оренди квартири АДРЕСА_6 , яку знімає ОСОБА_7 на період ремонту.

Влітку 2020 року ОСОБА_5 , за згодою матері, проживала у своєї сестри у м. Львові. 30 серпня 2020 року ОСОБА_7 з`ясувала, що ОСОБА_5 не бажає повертатися до місця свого проживання у м. Кривий Ріг та поїхала до м. Львова, звідки відвезла ОСОБА_5 до м. Кривий Ріг.

31 серпня 2020 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Львові, спілкуючись по телефону з ОСОБА_5 , висловлювала погрози, кричала на ОСОБА_5 , ображала її, допускала нецензурні слова.

6 вересня 2020 року за адресою проживання в м. Кривому Розі, під час розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , остання висловлювала погрози, кричала на Емілію, висловила в її адресу нецензурні слова, надавала негативну оцінку особі дитини, погрожували побиттям, дорікала поганим до себе ставлення дітей.

8 вересня 2020 року за адресою проживання в м. Кривому Розі, під час розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , остання висловлювала погрози, кричала на Емілію, висловила в її адресу нецензурні слова, надавала негативну оцінку особі дитини, погрожували побиттям, дорікала поганим до себе ставлення дітей.

9 вересня 2020 року м. Кривому Розі, під час розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , остання кричала на Емілію, висловила на її адресу нецензурні слова, надавала негативну оцінку особі дитини, дорікала поганим до себе ставлення дітей.

14 вересня 2020 року ОСОБА_5 залишила місце проживання з матір`ю та стала мешкати з ОСОБА_4 , яка приїхала до м Кривого Рогу, а також звернулася до соціальних служб.

12 жовтня 2020 року під час розмови з ОСОБА_56 , ОСОБА_7 висловлювала погрози на адресу Емілії про настання для останньої, ОСОБА_4 та її чоловіка, негативних правових наслідків.

ОСОБА_7 в жовтні-листопаді 2020 року, з метою повернути до себе ОСОБА_5 , зверталася до соціальних служб, правоохоронних органів.

11 листопада 2020 року ОСОБА_7 намагалася попасти до квартири, де проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пізніше дзвонила ОСОБА_31 та ОСОБА_32 та казала, що ОСОБА_31 можуть забрати до реабілітаційного центу, щоб ОСОБА_4 не робила дурниць, пропонувала відмовитися від заяви.

Взимку 2021 року ОСОБА_7 висловлювала по телефону погрози Емілії.

Наказом №16 від 02.02.2021 року служби у справах дітей, ОСОБА_5 тимчасово влаштована в сім`ю ОСОБА_4 та проживає у м. Львів.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЦК України, СК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Як передбачено ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як передбачено ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави: Держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 19 ЦК України передбачає, що особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань: самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства; способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням; способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 СК України, він регулює сімейні відносини з метою, зокрема: утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Як передбачено ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: батьки зобов`язані поважати дитину; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Як передбачено ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Положеннями ст.4 вказаного Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку.

Згідно з положеннями ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладання на нього певних обов`язків:заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місті, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

При вирішенні даної справи суд також враховує висновки, які містяться в постанові Верховного Суд від 13 липня 2020 року по справі №753/10840/19, згідно яких психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків; під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві; встановивши, що зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які особа 2 застосовує у переписці з колишньою дружиною та малолітнім сином, дає підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдає шкоди психічному здоров`ю, в першу чергу, малолітнього сина сторін, судом обґрунтовано заборонено цій особі вести листування, телефонні переговори та у будь-якій спосіб спілкуватись або контактувати через інші засоби зв`язку з дитиною особисто і через третіх осіб.

Обговорюючи питання про те, чи вчинила ОСОБА_7 домашнє насильство, суд виходить з наступного.

26 травня 2020 року ОСОБА_7 кричала на свою доньку ОСОБА_31 та висловлювала образливі слова, що принижувало людську гідність дитини. Ці дії суперечать закону, моральним засадам суспільства, безумовно не грунтуються на повазі до прав дитини та її людської гідності. Таким чином, ОСОБА_7 вчинила психологічне насильство до своєї неповнолітної дочки ОСОБА_31 .

Судом встановлено, що ОСОБА_5 досягла віку 14 років ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому з урахуванням того, що мати виховує її без батька, місцем її проживання є адреса, за якою у м. Кривому Розі проживає ОСОБА_7 . Наприкінці серпня 2020 року ОСОБА_5 відмовилася повертатися з м. Львова, до місця проживання матері у м. Кривий Ріг, уникала зустрічей та спілкування з останньою, 14 вересня 2020 року залишила місце, де проживала з матір`ю. Такі дії ОСОБА_5 порушували права ОСОБА_7 на спілкування з дитиною, виховання дитини. ОСОБА_7 , будучи обуреною такими діями ОСОБА_31 , неодноразово допустила образливі слова, що принижувало людську гідність дитини, погрожувала настанням негативних правових наслідків для ОСОБА_31 . Ці дії суперечать закону, моральним засадам суспільства, безумовно не ґрунтуються на повазі до прав дитини та її людської гідності. При цьому суд вважає, що ОСОБА_7 , маючи право на самозахист, для протидії порушенню своїх прав, мала можливість обмежитися бесідою, яка б не містила образ та погроз, роз`яснити дитині вимоги закону та наслідки невиконання закону, звернутися до відповідних органів. Але ОСОБА_7 застосувала засоби, які заборонені законом та суперечать моральним засадам суспільства; не відповідають змісту її порушеного права, характеру дій ОСОБА_31 . Тому суд вважає, що ОСОБА_7 діяла не відповідно до вимог ЦК України щодо самозахисту свого права.

На переконання суду застосування зазначеного психологічного насильства може негативно вплинути на психологічний та психічний стан ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про наявність ризиків вчинення домашнього насильства в подальшому, суд приймає до уваги наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обізнана про те, які дії відповідно до вимог Закону вона має вчинити в разі порушення її права на спілкування з дитиною та на виховання дитини, але всупереч цьому вчинила до своєї доньки ОСОБА_31 домашнє насильство. Тому суд приходить до переконання, що мається ризик вчинення таких само дій і в подальшому.

Обговорюючи питання про застосування обмежувального припису та строків його застосування суд виходить з наступного.

Метою застосування обмежувального припису є запобігання насильницьким діям та спонукання кривдника не вчиняти в подальшому такі дії.

Вчинення домашнього насильства є неприпустимим в суспільстві, а тому заслуговує на відповідну офіційну реакцію держави шляхом застосування до кривдника обмежувального припису, які мають для кривдника негативні наслідки, так як певним чином обмежують права кривдника.

Встановивши вчинення ОСОБА_7 психологічного насильства до її неповнолітньої дочки ОСОБА_31 , суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно заборонити наближатися до дитини на певну відстань та спілкуватися з нею. Також, враховуючи, що дитина не має доступу до свої квартири, частка якої їй належить, та речей, які знаходяться в квартирі, необхідно зобов`язати ОСОБА_7 передати повний комплект ключів від квартири АДРЕСА_7 .

Визначаючи строк застосування цих заходів, суд враховує, що не всі доводи заявниці, на підставі яких вона просила застосувати максимальний строк обмежувального припису, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Також суд враховує, що випадки психологічного насильства мали місце віддалений час тому, а саме в травні та вересні 2020 року, останні прояви насильства у вигляді нестриманості ту грубості, мали місце з боку матері взимку 2021 року, що ОСОБА_31 з вересня 2020 року не проживає з матір`ю, а з лютого 2021 року проживає у м. Львові з сестрою.

Також суд враховує короткочасність таких насильницьких дій, відсутність значних негативних наслідків для дитини, особу ОСОБА_7 , яка виховала до повноліття двох дітей, позитивно характеризується, під час розгляду справи пояснила, що розуміє неправильність своїх дій.

Більш тривалий строк обмежувального припису, які перешкоджають повноцінній участі матері у вихованні дитини, може призвести до виникнення між матір`ю та дитиною відчуженості, що не буде відповідати інтересам ані дитини, ані матері.

Посилання заінтересованої особи на висновок Верховного Суду по справі № 756/2072/18, 21.11.18 про те, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї і бути підставою для видачи обмежувального припису, наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та порядку участі в їх вихованні, суд вважає необґрунтованими, та як при розгляді справи за заявою ОСОБА_4 не встановлена наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини.

Таким чином, вислухавши пояснення учасників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що заява підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що задоволення заяви буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права ОСОБА_5 , так як судом заявлені вимоги визнані частково обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.3, 32, 55 Конституції України, ст.ст.15, 19 ЦК України, ст ст.1, 7, 150, 151, 153, 155, 160 СК України, ст. ст.1, 4, 24, 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, ст.ст. 2, 3, 4, 12,13, 76-81,89, 95, 133, 141, 263-265, 274-279. 350-6 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_55 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_7 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ), служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради (знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 32), Саксаганське ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, 2а) про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_7 передати повний комплект ключів від квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_5 .

Заборонити на строк три (3) місяця ОСОБА_7 наближатися на відстань 50 метрів до ОСОБА_14 .

Заборонити на строк три (3) місяця ОСОБА_7 наближатися на відстань 50 метрів до місця перебування ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 .

Заборонити на строк три (3) місяця ОСОБА_7 вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 6 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов