ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/775/21 Номер провадження 22-ц/814/1869/21Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року (прийняту суддею Михайлець О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ТзОВ «Зерно-Агротрейд», ТзОВ «Астарта-Київ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

06.05.2021 року представник відповідача ТОВ «Зерно-Агротрейд» звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, до правовідносин сторін не застосовуються норми КЗпП України. Повноваження виконавчого органу Товариства - директора Михайлець О.М. припинено відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України, що не може розглядатись у площині трудових прав.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року клопотання представника ТОВ «Зерно-Агротрейд» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрито.

З вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохав ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Зокрема вказує, що перед ухваленням вказаної ухвали від звернувся до суду з заявою про направлення справи за юрисдикцією до Господарського суду міста Києва, у випадку якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про закриття провадження у справі, проте суд залишив її без розгляду, а справу до вказаного господарського суду не направив, чим порушив приписи ст.ст. 255, 256 ЦПК України. Крім того вказує, що висновок суду про необхідність закриття провадження у справі через підвідомчість спору господарському суду є помилковим, оскільки дана справа є цивільною, і спір підлягає в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На момент розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно наказу №6-К ОСОБА_1 з 28.03.2017 року працював директором адміністративно-господарського відділу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кобеляцький комбікормовий завод».

Рішенням №02/17/2020 від 17 лютого 2020 року, ТОВ «Астарта-Київ» прийнято рішення припинити діяльність (реорганізувати) ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» шляхом приєднання до ТОВ «Зерно-Агротрейд». Внаслідок цього ОСОБА_1 був звільнений 30.06.2020 року наказом №14-К на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства.

В подальшому позивача було відповідно до рішення суду поновлено на роботі.

Рішенням №03/16/2021 від 16 березня 2021 року, ТОВ «Астарта-Київ» припинило повноваження виконавчого органу Товариства - директора Михайлець О.М. відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України та його звільнено з посади на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України про що виданий наказ №16-К від 16.03.2021 року.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач оскаржує його звільнення з посади голови правління за пунктом 5 частини першої статті 41КЗпП України, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин віднесені до предметної юрисдикції господарських судів, що визначено п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням №03/16/2021 від 16.03.2021 року ТОВ «Астарта-Київ» припинило з 16 березня 2021 року повноваження виконавчого органу Товариства - директора Михайлець О.М. відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України та п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та його звільнено з посади директора Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод», про що видано відповідний наказ №16-К від 16.03.2021 року (а.с.4,5).

Порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з обмеженою відповідальністю урегульовано Цивільним кодексом, Господарським кодексом, Законом України «Про господарські товариства».

Відповідно до частини третьої статті 81 ГК України та частини першої статті 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

За змістом частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи у управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 10 Закону Законом України «Про господарські товариства».

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). У товариствах, в яких законом чи установчими документами передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього (статті 23 Закону ).

Частиною першою статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства. У частині 3 статті 99 ЦК України передбачено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо у установчих документах не визначені підстави їх усунення.

Згідно статті 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), «за правилами цивільного судочинства необхідно розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України)».

Враховуючи, що позивач оскаржує його звільнення з посади голови правління за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, тому задоволенню вони не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 10 вересня 2021 року.

Головуючий: _____________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ С.А. Гальонкін _____________ Л.М. Хіль