Справа № 459/2359/19
Провадження № 2/459/57/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Новосада М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Канюки В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ :

27.08.2019 позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 грошові кошти, котрі знаходяться чи знаходились на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 , і.н. НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приват Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк», АТ «Ідея Банк», АТ «Ощад Банк», ПАТ «Правекс Банк» та визнати за ОСОБА_4 , і.н. НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину цих коштів і стягнути їх в її користь.

Вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.1997 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 шлюб з відповідачем було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі спільно із відповідачем було придбано майно та вели спільний бізнес, а саме стоматологічний кабінет та рентген кабінет. Також за життя вони набули у власність інше нерухоме та рухоме майно. З приводу цього рухомого та нерухомого майна нею було подано в Червоноградський міський суд Львівської області цивільний позов про поділ майна подружжя . Вказала також, що в процесі спільного проживання в шлюбі та ведення спільного бізнесу ними було накопичено значні кошти на банківських рахунках в ПАТ КБ «Приват Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Правекс Банк», АТ «Ощад Банк», ПАТ «Ідеа Банк», ПАТ «Правекс Банк». Усі рахунку були відкриті на ім`я Відповідача ОСОБА_2 . Відповідач на даний час відмовляється ділити кошти в добровільному порядку та взагалі заперечує їх існування, таким чином змушена звертатись в суд із даним позовом.

25.09.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

16.10.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив, вказав, що шлюб між ним та позивачкою було розірвано 29.01.2014, з цього часу вони разом не проживали, спільного господарства не вели, на той час на банківських рахунках не було спільних коштів, а інші кошти, які є у нього на банківських рахунках не рахується спільною сумісною власністю, бо не є майном, набутим подружжям за час шлюбу.

В судовому засіданні 11.02.2020 винесено ухвалу про витребування від АТ КБ «Приватбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк», АТ «Ідея Банк», АТ «Ощад Банк», ПАТ «Правекс Банк» інформацію про наявні відкриті рахунки та грошові кошти на них (рух коштів по рахунках) за період з 01.01.2010 по 13.08.2018 на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28.05.2020 витребувано вати від АТ КБ «Приватбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк», АТ «Ідея Банк», АТ «Ощад Банк», ПАТ «Правекс Банк» інформацію про наявні відкриті та закриті депозитні рахунки та грошові кошти на них (рух коштів по рахунках) на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01.01.2010 по 13.08.2018, а також відкриті до 01.01.2010, та які залишились відкритими по 13.08.2018 або ж були закриті в цей період. А також від Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області інформацію про наявні відриті, закриті депозитні рахунки в будь-яких банківських установах в період з 01.01.2010 по 13.08.2018 на ім`я ОСОБА_2 .

15.07.2020 підготовче провадження було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

25.01.2021 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних у ньому. Додатково пояснив, що заочним рішенням суду від 29.01.2014 було розірвано шлюб між сторонами. Дане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку, та у 2018 році апеляційним судом залишене без змін. Вказав, що під час спільного проживання сторін усі спільні гроші були на банківських рахунках відповідача. Останній відмовився від добровільного поділу спільних коштів.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила. Вказала, що на ім`я відповідача немає депозитних рахунків, які були відкриті під час перебування у шлюбі з позивачкою. На даний час відповідач має банківські рахунки із заробітною платою та по роботі, де весь рух коштів пов`язаний із забезпеченням діяльності стоматологічної клініки. Усе спільне сумісне майно, набуте сторонами під час шлюбу, вже поділене.

10.06.2021 представник позивача подав письмові пояснення, в яких просив стягнути з відповідача також Ѕ частину з сум коштів на рахунках, відкритих у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 145950 доларів США, а 2560,40 грн., 20300 грн., 1011,09 доларів США, 703,18 грн., 02.19 грн., у АТ «Кредо Банк» - 741008,675 грн., та у ПАТ КБ «ПриватБанк» 24267 грн..

11.06.2021 представник позивача в судовому засіданні додатково пояснив, що вказані кошти були на рахунках відповідача у період з 19.08.2014 до 17.10.2017, тобто моменту укладення другого шлюбу. Ці кошти знімав відповідач та використовував не в інтересах сім`ї. Крім того відповідач зняв із свого рахунку кошти на придбання квартири, яка в подальшому не була зареєстрована на нього.

Представник відповідача додатково пояснила, що шлюб між сторонами було розірвано 12.01.2014, рішення суду вступило в законну силу. Сторони після розірвання шлюбу не жили разом. Тому вважає, що немає підстав для поділу коштів, які були на рахунках відповідача в період з 19.08.2014 до 17.10.2017.

Відповідач суду пояснив, що на час винесення рішення про розірвання шлюбу 29.01.2014 вони із позивачкою разом не проживали, спільного господарства не вели. Після того також разом не жили. Кошти, які були на його рахунках в банках, належать йому. За частину коштів він придбав квартиру у 2017 році для їх спільного сина.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Установлено, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 20.02.2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 25.01.1997 року, що підтверджується копією цього рішення (а.с.13).

Ухвалою Червоноградського міського суду від 20.02.2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року.

Як видно з копії постанови Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін.

ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 16.05.2012 року Серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 03.09.2015 року Серії НОМЕР_5 .

12.10.2017 року ОСОБА_2 уклав інший шлюб.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції від 01.04.1996 року (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно із ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до речення 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно із п.п.1,2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.ст. 60, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст.76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом (ч.1 ст.223, ч.1 ст.233 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року).

Протягом строку, визначеного ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року, заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року оскаржено не було, таке набрало законної сили 20.02.2014 року (а.с.13). У зв`язку з поданням позивачем заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги дію цього рішення зупинено чи перервано не було, а постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін.

З зазначеного рішення суду від 29.01.2014 судом встановлено, що сторони протягом 2 років, тобто з вересня 2011 року разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачка надала письмові пояснення, в яких вказала, що після розірвання шлюбу до 2017 року вони продовжували спільно проживати, як сім`я. Зазначене заперечив відповідач, вказавши, що розірвання шлюбу відбулось так як він мав іншу жінку з якою проживав та офіційно уклав шлюб в 2017 році.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що вказані кошти на рахунках набуті сторонами за час шлюбу, а також після шлюбу, оскільки суду не подано доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Перебування сторін після ухвалення рішення про розірвання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах не підтверджено жодними доказами та заперечується відповідачем.

З витребуваних судом виписок по банківських рахунках відповідача встановлено, що спірні кошти були набуті відповідачем після припинення шлюбу (20.02.2014 року), не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому не підлягають поділу.

Враховуючи те, що право власності на інші грошові кошти на рахунках відповідач набув після розірвання шлюбу з позивачкою, тому на них не поширюється правовий режим роздільного майна, а подальше розпоряджання ними є правом особистої приватної власності на такі кошти, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.12.2021.

Суддя: М. Д. Новосад