Номер справи 623/2622/21
Номер провадження 2/623/779/2021
У Х В А Л А

іменем України

про залишення позовної заяви без руху

08 вересня 2021 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонова Т.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

08.07.2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька В якому просять суд надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі території України (за кордон) разом з нею двох доньок - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 щороку на відпочинок для підвищення рівня їх світогляду, покращення стану здоров`я, фізичного духовного та морального розвитку щороку до досягнення ними 16-річного віку без дозволу (без згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи та уточнену заяву суддя вважає, що вказана заява підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.6 вказаної статті у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просить надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей за межі України, без згоди та супроводу батька, у супроводі матері до досягнення ними 16 річного віку.

Статтею 313 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила № 57). Пунктом 3 Правил № 57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п. п. 1 п. 4 вказаних Правил, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених один з батьків нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Зазначене узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 712/10623/17, відповідно до якої дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Так, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 643/1090/17.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачкою не конкретизовано адресу місця перебування дітей за межами України, не надано доказів на підтвердження повернення дітей на територію України, не зазначено обставин з-приводу строку надання дозволу на вказаний строк, а також доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відсутні також й докази того, що батько ухиляється від надання нотаріально засвідченого дозволу дитини на виїзд за межі України у супроводі матері і що позивач зверталася до нього за місцем його перебування з такою вимогою, та отримала відмову від батька дитини про надання такого дозволу.

За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню, оскільки позивачкою не зазначено, до якої саме держави, до якого саме населеного пункту необхідно вивезти дітей, а також не зазначено мети виїзду, яка має бути підтверджена відповідними доказами, не обґрунтовано період перебування дітей за кордоном.

На підставі ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Висновку органу опіки та піклування суду не надано.

Органом опіки та піклування не залучений до участі у справі. Слід залучити орган опіки та піклування до участі у справі, та надати для нього копію позовної заяви з додатком.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, оскільки позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 175 ЦПК України, її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Т. Д. Бєссонова