провадження № 22-ц/824/8489/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та захист персональних даних, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «СС ЛОУН», ТОВ «Еквіфін Україна», ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Велліфін», ТОВ «Займер».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «СС ЛОУН» виділено в окреме провадження.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати дії відповідача ТОВ «СС ЛОУН» вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують її права як споживача; визнати недійсним договір № 1845528 від 30 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СС ЛОУН».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 29 червня 2020 року по 01 липня 2020 року невідомі особи здійснили від імені ОСОБА_1 реєстрацію на декількох онлайн-сервісах кредитування і, скориставшись її особистими та персональними даними, оформили кредити з подальшим заволодінням грошовими коштами фінансових організацій. Отримавши виписку з Українського бюро кредитних історій позивач побачила, що 30 червня 2020 року з ТОВ «СС Лоун» було укладено договір № 1845528 на суму 2 000 грн. За вказаними фактами позивач одразу звернулася до правоохоронних органів. На момент оформлення договору з відповідачем було відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 та її внутрішня воля на його укладення. Про існування договору позивач дізналася вже після його оформлення невідомою особою, яка заволоділа персональними даними позивача та вказала неналежний ОСОБА_1 рахунок, на який було зараховано кошти за кредитним договором. Докази того, що ініціатором укладення спірного договору є ОСОБА_1 відсутні.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що жодному наданому позивачем доказу не надано об`єктивної оцінки та не мотивовано їх відхилення, не враховано, що грошові кошти за кредитним договором були перераховані на картку, яка не належить позивачу. Суд першої інстанції проігнорував додаткові пояснення позивача від 23 листопада 2020 року. У матеріалах справи також містяться додаткові пояснення TOB «СС ЛОУН», разом з якими відповідач надав електронний доказ - флеш-накопичувач з аудіофайлом «дзвінок співробітника колцентру ТОВ «СС ЛОУН» до ОСОБА_1 30 червня 2020 року». На вказаному аудіозаписі чути голос сторонньої особи жіночої статі, яка видає себе за ОСОБА_1 , називає недостовірні відомості, зокрема, адресу проживання, місце роботи, не може відповісти на прості запитання, проте, отримує погодження на кредит. Сторона позивача категорично не погоджується з діями суду першої інстанції щодо роз`єднання справ та виділення вимог до відповідачів у окремі провадження. Суд безпідставно не задовольнив вимоги стосовно порушення прав ОСОБА_1 як споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СС ЛОУН» зазначає, що суд першої інстанції правомірно роз`єднав позовні вимоги. Суд дослідив належним чином всі наявні у справі докази. Відповідачем було вчинено всі необхідні дії для здійснення ідентифікації позивача та верифікації її мобільного номеру телефону і платіжної картки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що за даними Українського бюро кредитних історій 30 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000 грн. від СС «ЛОУН». Строк кредиту до 29 липня 2020 року (а.с.26).

У матеріалах справи міститься кредитний договір «941371-А» від 30 червня 2020 року, сторонами якого зазначено ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 (а.с.117).

Листом ТОВ «СС ЛОУН» від 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що рішення про видачу кредиту у розмірі 2 000 грн. за договором від 30 червня 2020 року № 941371-А було прийнято за результатами проведення ідентифікації, верифікації клієнта та опрацювання заявки від 30 червня 2020 року щодо отримання кредиту (а.с.11).

04 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. У витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначено короткий виклад обставин, а саме 15 липня 2020 року невстановлена особа використала паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 для оформлення кредиту, зокрема, у ТОВ «СС ЛОУН» (а.с.28).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття «нечесна підприємницька практика» означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, недійсні.

Разом з тим, заявляючи вимоги про визнання дій ТОВ «СС ЛОУН» як таких, що вчинені із застосуванням нечесної підприємницької практики та таких, що порушують її права як споживача, ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13 квітня 2017 року № 1127

ТОВ «СС ЛОУН» видано ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту (а.с.69, Т.1).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про електрону комерцію» фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30 червня 2020 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено кредитний договір «941371-А» та угоду до даного кредитного договору (автопролонгацію), шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до витягу з реєстру виданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу «LiqPay» АТ КБ «Приватбанк» 30 червня 2020 року ОСОБА_1 було видано кредит у сумі 2 000 грн.

У довідці АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що на сайті CCLOAN.UA через платіжний сервіс «LiqPay» Приватбанка була успішно проведена транзакція типу «верифікація»: id платежа: № , Orderld: DJNGOHCI830714, дата 30 червня 2020 року 15:18:13, опис: verify card, карта: НОМЕР_1 , URL: ccloan.com.ua (а.с.135, Т.1).

В оспорюваному кредитному договорі зазначено, що цей договір укладено відповідно до Правил надання коштів у кредит, які розміщені на сайті https://www.ccloan.ua/.

Ці Правила є публічною пропозицією (офертою), згідно зі статтями 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділами 4 та 5 Правил встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту позичальник має бути зареєстрований в ІТС Товариства. Заявник вказує особисті засоби зв`язку та створює пароль доступу до особистого кабінету. Для завершення реєстрації заявник має завантажити фото з розгорнутим паспортом в руках. На фотографії має бути відображено обличчя заявника з паспортом в руках, розгорнутим на сторінці, де вклеєна його остання фотографія. У разі реєстрації заявником своєї платіжної картки заявник має вказати дані своєї картки. Зазначена картка має пройти прив`язку до особистості заявника, перевірку валідності та доступності її для заявника.

Перевірка дійсності банківської платіжної картки відбувається шляхом блокування наперед невідомої заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 5 гривень та наступним зазначенням заявником конкретної суми, що була заблокована.

У разі прийняття позитивного рішення товариство робить заявнику в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі проекту кредитного договору, який містить усі істотні умови та паспорт продукту, із якими заявник має можливість ознайомитися до моменту укладення договору.

В момент введення заявником у відповідне поле в особистому кабінеті електронного підпису одноразовим ідентифікатором та натискання заявником кнопки «підписати договір» вважається, що заявник направляє, а товариство отримує електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства укласти договір на умовах, запропонованих товариством, підписане електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 5.4 Правил сторони підтверджують, що даний електронний договір має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто, вчинені в простій письмовій формі.

Без вчинення вищезазначених дій кредитний договір між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» не був би укладений.

Відповідно до ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Однак, важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак, важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ТОВ «СС ЛОУН» надано належні та допустимі докази укладання між сторонами 30 червня 2020 року кредитного договору та отриманням позивачем кредитних коштів у розмірі 2 000 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Звертаючись до суду з позовом та вказуючи на те, що фінансовий номер та банківська картка, які використовувалися при оформленні кредиту, їй не належать, позивач належних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надала.

Довідка АТ «Альфа-банк» про відсутність у позивача відкритих рахунків в даному банку, на яку посилається позивач (а.с.50, Т.1) зазначених обставин не підтверджує, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів як про належність банківської картки, на яку були зараховані кредитні кошти, певному банку взагалі, так і про неналежність зазначеної картки позивачу.

Враховуючи зазначені обставини, позивачем не доведено порушення відповідачем її прав як споживача, а також не доведено факту неукладення нею з ТОВ «СС ЛОУН» кредитного договору та факту неотримання кредитних коштів.

В апеляційній скарзі позивач також посилається на безпідставне роз`єднання судом справ та виділення вимог до відповідачів у окремі провадження.

У силу вимог ст. 188 ЦПК України позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема, такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Позивач звернувся з позовом до різних відповідачів з приводу оскарження дій кожного з них, оскаржуючи укладення різних договорів про надання кредиту. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність роз`єднання зазначених вимог.

По суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , однак, при цьому, своє рішення належним чином не мотивував.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в мотивувальній частині через порушення судом норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.