Постанова

Іменем України

08 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 206/3974/16

провадження № 61-1840св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом)

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки,

за касаційною скаргою адвоката Лелека Юрія Олексійовича як представника ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Макарова М. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовів

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2007 року № ML-301/708/2007 у розмірі 129 892,01 дол. США, що еквівалентно 3 268 862,58 грн, та судовий збір у розмірі 49 032,94 грн.

На обґрунтування заявлених вимог банк зазначав, що 06 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-301/708/2007, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 102 200,00 дол. США зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 3,49 % річних, строком до 06 листопада 2037 року.

На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань між банком і ОСОБА_2 06 листопада 2007 року укладено договір поруки № SR-301/448/2007, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань.

30 червня 2009 року назву банку офіційно змінено із ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк».

Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № SR-301/448/2007, укладений між ним та банком 06 листопада 2007 року.

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 указував, що банк не пред`явив до нього вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов`язання не може вважатися строком припинення поруки в розумінні чинного законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Самарський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 27 листопада 2019 року в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнив. Визнав припиненим договір поруки від 06 листопада 2007 року № SR-301/448/2007.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк не надав доказів належного виконання ним умов кредитного договору щодо видачі позичальнику кредиту готівкою як в національній валюті, так і в іноземній. Порука ОСОБА_3 є припиненою з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки порушення зобов`язання за кредитним договором відбулося 06 грудня 2013 року, а з позовом банк звернувся 13 липня 2016 року.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська додатковим рішенням від 14 січня 2020 року стягнув у рівних частках з ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Додаткове рішення мотивоване невирішенням питання щодо судових витрат, понесених сторонами у цій справі.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2020 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ПАТ «ОТП Банк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2007 року № ML-301/708/2007 у сумі 129 892,01 дол. США, що еквівалентно 3 268 862,58 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 101 548,51 дол. США, що еквівалентно 2 555 570 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом з 12 січня 2015 року до 29 травня 2016 року - 28 343,50 дол. США, що еквівалентно 713 292,58 грн. В решті позову відмовив. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за умовами кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» надало позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, зазначений в заявці, тобто умовами кредитного договору не передбачено видачі кредитних коштів готівкою. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка підлягає стягненню лише з боржника, оскільки строк вимоги до поручителя не настав. Зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на час розгляду справи обов`язок ОСОБА_2 як поручителя щодо погашення заборгованості за кредитом не виник, а визнавати припиненими зобов`язання, які ще не виникли, не можна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 01 лютого 2021 року, адвокат Лелеко Ю. О. як представник ОСОБА_2 просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц та постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц та від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц.

На обґрунтування касаційної скарги зазначає, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції проігнорував фактичні обставини справи, а саме умови додаткового договору від 06 травня 2009 року № 2 щодо зміни відсоткової ставки та строків настання виконання основного зобов`язання, що є підставою як для припинення поруки відповідно до частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. Також саме від зміненого строку виконання основного зобов`язання починається перебіг позовної давності, заяву про застосування якої заявлено поручителем в суді апеляційної інстанції, однак не розглянуто судом.

Укладенням додаткового договору № 2 банк і позичальник спростили процедуру дострокової вимоги повернення всього тіла кредиту з відсотками, погодивши, що дата дострокового повернення кредиту з відсотками настає як за умови несплати кредиту та відсотків, так і за умови іншого порушення зобов`язання, які визначені додатковою угодою в п. 2.1.5 і кредитним договором.

Пунктом 3.1 додаткового договору сторони передбачили пріоритет умов додаткового договору в разі виникнення розбіжностей з умовами кредитного договору.

Крім того, за умовами кредитного договору кредит мав оплачуватись кожного місяця у відповідній сумі. Для цілей погашення кредиту банк мав надати графік погашення платежів, однак цього не зробив, що унеможливило визначити період і розмір заборгованості як з урахуванням позовної давності, так і в частині щомісячних зобов`язань у межах шестимісячного строку.

12 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив банку на касаційну

скаргу, який мотивований законністю і обґрунтованістю рішення апеляційного

суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

07 квітня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-301/708/2007, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 102 200,00 дол. США зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 3,49 % річних + FIDR, строком до 06 листопада 2037 року, на купівлю нерухомого майна.

Пунктом 1.7.2 кредитного договору передбачено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунка позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці позичальника.

Відповідно до кредитної заявки від 06 листопада 2007 року ОСОБА_1 просила ЗАТ «ОТП Банк» видати кредит у розмірі 102 200,00 дол. США шляхом перерахування кредитних коштів у повній сумі з кредитного рахунка на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позичальника у ЗАТ «ОТП Банк».

Згідно з випискою за рахунками клієнтів грошові кошти за кредитним договором у розмірі 102 200,00 дол. США переказано на рахунок ОСОБА_4 .

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань між банком і ОСОБА_2 06 листопада 2007 року укладено договір поруки № SR-301/448/2007, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

06 травня 2009 року між ОСОБА_1 і ЗАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, за умовами якого сторони внесли зміни щодо визначення розміру відсотків, а саме: на період з моменту підписання цього договору до 06 травня 2009 року використовується процентна ставка, розмір якої визначено умовами договору, на період з 06 травня до 06 жовтня 2009 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 7 % річних, на період з 06 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов`язань використовується плаваюча відсоткова ставка у розмірі 3,76 % річних + FIDR.

07 грудня 2009 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, за умовами якого сторони внесли зміни щодо визначення розміру відсотків, а саме: на період з 07 грудня 2009 року до 06 квітня 2010 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,50 % річних, на період з 06 квітня до 06 жовтня 2010 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 11,57 % річних, на період з 06 жовтня 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань використовується плаваюча відсоткова ставка у розмірі 4,07 % річних + FIDR.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 30 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 129 892,01 дол. США, що еквівалентно 3 268 862,58 грн, з яких: 101 548,51 дол. США, що еквівалентно 2 555 570,00 грн, заборгованості за тілом кредиту, 28 343,50 дол. США, що еквівалентно 713 292,58 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 12 січня 2015 року до 29 травня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга

підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30 травня 2016 року у ОСОБА_1 за кредитним договором утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами в загальному розмірі 129 892,01 дол. США.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди встановили, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 06 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-301/448/2007, за умовами якого поручитель зобов`язався нести перед банком солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі.

Зокрема, порукою забезпечені вимоги кредитора щодо:

- повернення основної суми кредиту, наданого боржнику. Боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 06 листопада 2037 року. Сума отриманого кредиту може становити 102 200,00 дол. США (пункт 2.1.1 договору поруки);

- сплати процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Проценти сплачуються щомісяця. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не банківський день - платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця. При повному поверненні кредиту, проценти сплачуються одночасно з поверненням. Проценти на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту (пункт 2.1.2 договору поруки).

За умовами кредитного договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становив 3,49 % річних + FIDR.

За умовами додаткового договору № 1 до кредитного договору, укладеного 06 травня 2009 року між банком і позичальником, процентна ставка, розмір якої визначено умовами кредитного договору, на період з 06 травня до 06 жовтня 2009 року для розрахунку буде використовуватися в розмірі 7 % річних (фіксована процентна ставка), на період з 06 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов`язань використовується плаваюча відсоткова ставка у розмірі 3,76 % річних + FIDR.

За умовами додаткового договору № 2 до кредитного договору, укладеного між банком і позичальником 07 грудня 2009 року, для розрахунку розміру відсотків за користування кредитом на період з 07 грудня 2009 року до 06 квітня 2010 року буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,50 % річних, з 06 квітня до 06 жовтня 2010 року - 11,57 % річних, з 06 жовтня 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань - 4,07 % річних + FIDR.

Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 559 ЦК України в чинній на час укладення договору поруки редакції, порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без відповідної умови в договорі поруки або без згоди поручителя не дає підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

У договорі поруки про згоду поручителя на будь-яке збільшення в майбутньому обсягу основного зобов`язання порівняно з первинними умовами без його згоди не зазначено. Жодних доказів погодження з поручителем умов додаткових договорів до кредитного договору щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом матеріали справи не містять.

Ураховуючи, що підвищення розміру відсотків за користування кредитом, що збільшило обсяг відповідальності ОСОБА_2 та потребувало його згоди на таке збільшення, відбулося без його згоди як поручителя, порука є припиненою.

З огляду на викладене, правових підстав для задоволення позову банку до ОСОБА_3 як поручителя немає, разом з цим є підстави для задоволення його зустрічного позову про припинення поруки за договором поруки № SR-301/448/2007, укладеним 06 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_2 , відповідно до частини першої статті 559 ЦК України в чинній на час укладення договору редакції.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (провадження № 14-275цс19) та в постановах Верховного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18), від 10 лютого 2021 року у справі справа № 2-4003/11, від 29 червня 2021 року у справі № 688/1938/15.

З огляду на викладене Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення зустрічного позову підлягає скасуванню, а рішення районного суду в цій частині зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. Також підлягає зміні і мотивувальна частина постанови апеляційного суду щодо вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом викладення її у редакції цієї постанови.

Постанову апеляційного суду в частині вирішення позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 суд касаційної інстанції не переглядав, адже зміст касаційної скарги свідчить про оскарження судового рішення лише в частині поруки заявника.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Лелека Юрія Олексійовича як представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки скасувати.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун