Номер провадження: 2з/205/460/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» про стягнення безпідставно отриманих коштів.

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за вищевказаною позовною заявою, в якій він просить накласти арешт на кошти Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, в тому числі,які знаходяться на кореспондентському рахунку / рахунках в НБУ в межах ціни позову 13 291 845 грн. 25 коп.

Фактично матеріали вказаного провадження були передані судді із канцелярії суду 01 вересня 2021 року.

Оцінивши доводи заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд вказує, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить сторона позивача, у вигляді арешту є найбільш обтяжливим заходом, що підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби чи компетентним приватним виконавцем, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном, до якого діючим законодавством віднесено і грошові кошти.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також п.п. 1-4 названої постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Однак в даному випадку, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Так само, стороною позивача при зверненні до суду із вказаною заявою не надано будь-яких достатніх доказів того, що відповідач має намір вчинити хоча б якісь дії, спрямовані на ухилення від виконання ймовірного позитивного рішення суду. Тобто, суду в даному випадку не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Наведене у свої сукупності позбавляє суду можливості зробити висновок, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в даному випадку до наслідків, зазначених в ч.2 ст.149 ЦПК України. А забезпечення позову на майбутнє, лише виходячи з наявних міркувань сторони позивача щодо необхідності виконання судового рішення, чинним процесуальним законодавством не передбачено.

У зв`язку з наведеним, суд вимушений постановити ухвалу про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» про стягнення безпідставно отриманих коштів -відмовити.

Ухвала суд може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан