Справа № 199/3269/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01.09.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором позики в загальному сумі 15432608,59 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження позовних вимог зазначив, що 20 жовтня 2017 року він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9351000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 28 лютого 2019 року, про між сторонами було укладено договір. Однак у вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув, від виконання зобов`язань ухиляється. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 15432608,59 грн., в тому числі неповернуту суму позики із урахуванням індексу інфляції в сумі 10435716,00 грн., заборгованість по процентах від суми позики в розмірі 4388180,92 грн., 3% річних в розмірі 608711,67 грн., а також судовий збір.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 9351000,00 грн. та зобов`язався повернути позику до 28 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи факт укладення Договору позики між позивачем та відповідачем, з відповідача підлягає стягненню суму позики в розмірі 9351000,00 грн.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право на отримання 3% річних за період з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2021 року (день звернення з позовом до суду) в розмірі 607943,00 грн. та інфляційних збитків за аналогічний період в розмірі 1084716,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 4388180,92 грн. станом на 30.04.2021 року суд приходить до наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позиція Великої палати Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України, що підтверджується правовими висновками, які містяться у пунктах 48-55 постанови Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення процентів поза межами строку, на який надавалась позика, є безпідставними. Щодо нарахування процентів під час дії договору, то суд вважає, що позивачем не надано розрахунок нарахування процентів за вказаний період, а також доказів ставки Національного Банку України за вказаний період

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 11350,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 625,1046-1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2017 року в розмірі 9351000 грн., 3% річних за період з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 607943,00 грн., інфляційні збитки за період з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 1084716,00 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 11350,00 грн., а всього 11055009 (одинадцять мільйонів п`ятдесят п`ять тисяч дев`ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: