Справа № 352/2330/20
Провадження № 2/352/286/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретарів Гундич Г.В., Шпек В.О.

позивача ОСОБА_1

представників сторін ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про стягнення з винної особи майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення з винної особи майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив стягнути з відповідача 38779,63 грн. відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2500 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 01.03.2018 р. біля 17 год. водій автомобіля ЗИЛ-131 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який є власником цього автомобіля, рухаючись по дорозі в смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області та повертаючи ліворуч, порушивши вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозився, внаслідок чого не справився з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Мазда-6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був припаркований на узбіччі, власником якого є позивач. Відповідач визнав себе винним у ДТП, що підтверджується його підписом у повідомленні про ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 2231205 від 25.03.2017 р. Позивач 19.03.2018 р. подав до страховика відповідача, філія якого на той час знаходилась по вул. С. Стрільців в м. Івано-Франківську, заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 22340 грн. (згідно оцінки страхової компанії). Безпосередньо від відповідача він отримав 1000 грн. франшизи у рахунок відшкодування майнової шкоди. Страхова компанія обіцяла йому виплатити страхове відшкодування протягом 90 днів, однак, своїх зобовязань по договору страхування так і не виконала. 13.08.2018 р. на своєму інтернет-сайті ПрАТ «Київський страховий дім» повідомило, що загальними зборами акціонерів товариства від 10.08.2018 р. прийнято рішення про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами. Протягом двох років після прийняття цього рішення ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою до господарського суду про визнання його банкрутом не звернулося, що позбавляє позивача можливості звернутися до МТСБУ за виплатою страхового відшкодування. Крім того, вказана страхова компанія втратила статус асоційованого члена та припинила членство в МТСБУ у звязку із наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів бюро. Оскільки позивач не зміг отримати від страховика відповідача первісний звіт про оцінку вартості завданого внаслідок ДТП збитку, він змушений був замовити новий звіт у того самого експерта, який 13.03.2018 р. проводив первинний огляд автомобіля. Згідно звіту № 275 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Мазда-6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 13.03.2018 р. вартість матеріального збитку складає 39779,63 грн. Оскільки позивач, використавши всі свої можливості, не зміг отримати страхового відшкодування від страховика відповідача та позбавлений можливості отримати страхове відшкодування за рахунок МТСБУ, він обрав надане ч.2 ст.1187 ЦК України право на звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків за рахунок винної особи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві відповідача, посилаючись на те, що на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». Та обставина, що страхова компанія з 10.08.2018 р. перебуває у стані припинення, а також те, що вона втратила статус асоційованого члена МТСБУ, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки згідно п.52.5 ст.52 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство якого в МТСБУ припинено, зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Так, положеннями ст.20 вказаного Закону передбачено, що у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обовязки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц та цілому ряді інших постанов Верховного Суду. ВП ВС у вказаній правовій позиції у справі № 755/18006/15-ц вважає, що покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому вважає, що належним відповідачем у даному спорі є страховик ОСОБА_4 ПрАТ «Київський страховий дім». Відповідач сплатив позивачу 1000 грн. франшизи та виконав свій обов`язок щодо своєчасного повідомлення свого страховика про ДТП. Відповідач також не згідний із заявленим розміром шкоди, оскільки сам позивач, звертаючись до його страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, вказав розмір шкоди у 22340 грн., тобто погодився з вартістю матеріального збитку в такому розмірі. Просила у позові відмовити.

Представник третьої особи ПрАТ «Київський страховий дім» у судове засідання не зявився, не подав пояснення щодо позову, про дату, час і місце судового засідання третя особа повідомлялась за місцем її знаходження, однак, судові документи (ухвала про відкриття провадження, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті) повернулись до суду з відмітками відділення звязку про відсутність адресату за вказаною адресою.

Заслухавши вступне слово позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01.03.2018 р. біля 17 год. у смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області сталася ДТП за участю транспортного засобу ЗІЛ-131 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 , який є власником вказаного автомобіля, та транспортного засобу марки Мазда-6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Дана ДТП сталася з вини відповідача, який порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, собливостей вантажу, що перевозився, внаслідок чого не справився з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем позивача, що був припаркований на узбіччі.

Сторони відповідно до вимог п.33.2 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.Відповідач визнав себе винним у ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 2231205 від 25.03.2017 р.

Позивач 19.03.2018 р. подав до страховика відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 22340 грн. (згідно оцінки страховика). Безпосередньо від відповідача позивач отримав 1000 грн. франшизи у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Вказані обставини, які підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, стороною відповідача не заперечувались.

Судом встановлено, що страховик відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» протягом більше трьох років після ДТП, яка є предметом розгляду в даній справі, не виконав своїх зобовязань згідно укладеного з відповідачем договору страхування.

З 05.07.2018 р. ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлене членства у МТСБУ через заборгованість по сплаті внесків та відрахувань до фондів бюро (а.с.43).

13.08.2018 р. на своєму інтернет-сайті ПрАТ «Київський страховий дім» повідомило, що загальними зборами акціонерів товариства від 10.08.2018 р. прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом його ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами (а.с.42).

Згідно розпоряджень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), № 1435, № 1436 від 14.08.2018 р., які набрали чинності з 14.09.2018 р., анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності ПрАТ «Київський страховий дім» (а.с.80).

Розпорядженням Нацкомфінпослуг № 1727 від 27.09.2018 р. ПрАТ «Київський страховий дім» виключено з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ПрАТ «КСД» (а.с.80-82).

14.01.2019 р. ПрАТ «Київський страховий дім» на своєму інтернет-сайті повідомило про проведення 22.01.2019 р. позачергових загальних зборів акціонерів компанії, на яких акціонери визнають недостатність майна компанії для задоволення всіх вимог кредиторів, у звязку з чим планується зобовязати призначеного ліквідатора звернутися до господарського суду та ініціювати банкрутство компанії відповідно до ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а.с.78).

Протягом двох з половиною років після оприлюднення вказаної інформації щодо ліквідації страхової компанії відповідно до законодавства України про банкрутство страховик відповідача у встановленому порядку до господарського суду із заявою про визнання його банкрутом не звернувся, що відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виключає можливість потерпілих внаслідок ДТП одержати страхове відшкодування від МТСБУ.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання є первісним, основним зобовязанням, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором, оскільки на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808цс15, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у рамках розгляду даної справи.

Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що згідно п.52.5 ст.52 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство якого в МТСБУ припинено, зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а положеннями ст.20 вказаного Закону передбачено, що у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обовязки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Судом встановлено, що страховик відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» не має наміру виконувати передбачені законом зобовязання за укладеними договорами страхування. Згідно наявної у вільному доступі інформації ПрАТ «Київський страховий дім» є боржником по 130 незавершених виконавчих провадженнях.

Суд вважає, що у рамках розгляду даної справи не може бути застосований правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові ВП ВС від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, на який посилалася сторона відповідача.

Відповідно до вказаного правового висновку ВП ВС відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 р. у справі № 6-2587цс15, згідно якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

ВП ВС зазначила, що страховик, уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У вказаному правовому висновку ВП ВС йдеться не про відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, а про відносини між страховою компанією, яка виплатила потерпілому страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, та завдавачем шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, з якого страховик потерпілого у порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги потерпілого у деліктному зобовязанні) намагався стягнути виплачене страхове відшкодування.

Суд вважає, що покладення обовязку з відшкодування заподіяної позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди на страховика відповідача, який вже протягом трьох років перебуває у стані припинення, при цьомуу встановленому порядку не звернувся до господарського суду із заявою про визнання його банкрутом, позбавляє позивача можливості отримати відшкодування заподіяного з вини відповідача матеріального збитку та грубо порушує майнові права позивача як потерпілого у ДТП.

При цьому суд враховує, що згідно вимог ч. 1, 2 ст.528 ЦК України виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. У цьому разі кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обовязку боржника іншою особою цей обовязок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Щодо розміру заподіяної позивачу внаслідок ДТП шкоди суд зазначає наступне.

Відшкодуванню у даному випадку підлягає шкода у звязку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, яка має бути оцінена відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Позивачем надано звіт № 275 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складений на замовлення позивача експертом-оцінювачем ОСОБА_5 31.07.2020 р., який 13.03.2018 р. проводив первинний огляд пошкодженого транспортного засобу позивача (а.с.19-27).

Вказаний звіт, складений оцінювачем, який має сертифікат субєкта оціночної діяльності, у відповідності з вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визнається судом належним і допустимим доказом, що не спростований стороною відповідача, яка заперечувала щодо визначеного звітом розміру матеріального збитку.

Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що у заяві позивача від 19.03.2018 р. про виплату страхового відшкодування (а.с.16) останній погодився з оціненою страховиком відповідача вартістю матеріального збитку у 22340 грн., яку вказав у своїй заяві, з огляду на те, що ні відповідач, ні його страховик, який є третьою особою у даній справі, не надали суду первинного звіту про оцінку вартості завданого позивачу матеріального збитку у розмірі 22340 грн. або інших належних і допустимих доказів на підтвердження саме такого розміру шкоди.

При цьому суд враховує, що з огляду на обставини, встановлені у рамках розгляду даної справи, позивач був позбавлений можливості отримати від страховика відповідача первинний звіт про оцінку спричиненої йому шкоди.

Вказаним вище звітом про оцінку вартості матеріального збитку визначено вартість завданого позивачу внаслідок ДТП матеріального збитку станом на 13.03.2018 р. у 39779,63 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача 38779,63 грн. відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (за мінусом сплачених відповідачем позивачу 1000 грн. франшизи).

З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 8340,80 грн., що складаються із 840,80 грн. сплаченого судового збору (а.с.54); 2500 грн. вартості звіту про оцінку матеріального збитку згідно оригіналу квитанції та рахунку-фактури (а.с.17-18); 5000 грн. витрат на правничу допомогу, підтверджених договором про надання правової допомоги (а.с.84-89), оригіналом квитанції від 05.08.2021 р. про оплату послуг адвоката (а.с.125), звітом про виконану роботу (а.с.126).

На підставі наведеного, відповідно до вимог ст. 12, 14, 511, 528, 636, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про стягнення з винної особи майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 38779 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят девять) грн. 63 коп. відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 8340 (вісім тисяч триста сорок) грн. 80 коп. судових витрат, а всього 47120 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 43 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 4 офіс 414.

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, .

Повне судове рішення складено 10.09.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець