УХВАЛА

10 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/3360/18

провадження № 22-ц/4809/1398/21

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М. (суддя-доповідач), розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року позовні вимоги задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 9969,94 грн, індекс інфляції в сумі 2836,11 грн та 3% річних у розмірі 532,94 грн, всього 13338,99 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

06 серпня 2021 року апеляційним судом зареєстровано надходження матеріалів даної справи після усунення судом першої інстанції недоліків у оформленні.

У період з 02 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року включно головуючий суддя (суддя-доповідач) у даній справі Дьомич Л.М. перебувала у відпустці.

У апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2021 року, яке обґрунтоване тим, що текст вступної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковано 09 січня 2020 року, а його повний текст 27 липня 2020 року. Відповідач не отримував оскаржуваного рішення поштою, лише після повідомлення від позивача про вступ рішення у законну силу відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда та 09 червня 2021 року отримав повний текст рішення суду.

Вирішуючи заявлене скаржником клопотання, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, вступну та резолютивну частини оскаржуваного судового рішення було оголошено у судовому засіданні 29 січня 2019 року, у якому представники сторін участі не брали.

Апеляційним судом враховується, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строку апеляційного оскарження зумовлене часом направлення скаржнику примірника судового рішення судом першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції не було зазначено орієнтовної дати складення повного тексту судового рішення, початком перебігу строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року апеляційний суд вважає наступний робочий день за вказаною у супровідному листі місцевого суду датою направлення копії судового рішення скаржнику (а.с. 55), тобто 31 липня 2020 року. При цьому, апеляційний суд виходить з того, що на момент реєстрації 30 липня 2020 року вказаної вихідної кореспонденції, повний текст рішення беззаперечно вже був виготовлений судом.

Вказуючи початком перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі саме 31 липня 2020 року, апеляційним судом також взято до уваги відсутність визначеного процесуальним законом обов`язку учасників справи слідкувати за її рухом у Єдиному державному реєстрі судових рішень, де оскаржуване рішення було оприлюднене 27 липня 2020 року.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга на оскаржуване рішення суду мала бути подана скаржником у строк до 31 серпня 2020 року включно, однак подана через суд першої інстанції 08 липня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

За вимогами ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Відповідно до п. 8 ч. 2, п. 4 ч. 4 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Як з`ясовано апеляційним судом, направлений скаржнику конверт, вкладенням до якого була копія оскаржуваного рішення, повернувся до суду першої інстанції без вручення адресату з поштовою відміткою про причину повернення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 68).

З наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про видачу копії рішення у справі від 03 червня 2021 року вбачається, що копію оскаржуваного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда скаржником отримано 09 червня 2021 року (а.с. 59).

Однак, у даному випадку отримання скаржником 09 червня 2021 року копії оскаржуваного рішення та подання ним апеляційної скарги в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 354 ЦПК України, не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційного оскарження з огляду на наступне.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає водночас таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби висновок про її існування з урахуванням поданих доказів видавався підставним.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України не допускається зловживання процесуальними правами; за ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на учасників судового процесу покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Наведеною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (зокрема, рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, будучи обізнаним про звернення Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» з позовом, його змістом та вимогами, а також про відкриття за цим позовом провадження Ленінським районним судом м. Кіровограда, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с. 28, 33), скаржник формально поставився до виконання покладених на нього процесуальним законом обов`язків та проявив байдужість щодо реалізації своїх прав або ж нехтування та небажання скористатися ними у визначеному законом порядку.

Враховуючи, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржуване рішення суду першої інстанції було оприлюднене 27 липня 2020 року, скаржником не наведено причин, які б об`єктивно перешкоджали реалізації його права на апеляційне оскарження у встановлений законом або ж розумний строк.

За викладених обставин, поновлення встановленого законом процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, було б порушенням принципу правової визначеності, а тому апеляційний суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання скаржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Крім того, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху також за наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Виходячи із ціни пред`явленого юридичною особою позову та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року, сума судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі складає 2 643,00 грн: (1762,00 грн х 150% = 2643,00 грн).

Однак, доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі скаржником не надано, визначених законом підстав звільнення від сплати судового збору у апеляційній скарзі не наведено.

Разом з тим, 29 липня 2021 року скаржником до суду апеляційної інстанції подано заяву про відстрочення сплати судового збору за апеляційною скаргою, до якого додані незасвічені копії сторінок трудової книжки та пенсійного посвідчення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Зазначена процесуальна норма щодо судового збору має відсильний характер, оскільки порядок та підстави відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати унормовано у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, за ст. 8 наведеного Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є : а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Всупереч викладеному, у заяві скаржником не зазначено умови, яка є підставою для відстрочення сплати ним судового збору, не вказано на підтвердження яких саме обставин до заяви додані копії документів.

Зазначене не відповідає загальним вимогам, що ставляться процесуальним законом до змісту письмової заяви чи клопотання з процесуальних питань, а тому наразі виключає можливість вирішення апеляційним судом порушеного скаржником питання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги процесуального законодавства, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року,- залишити без руху.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та докази на підтвердження своїх доводів.

У разі невиконання вимог у встановлений строк або у випадку, коли вказані у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними, скаржниці буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали надати до апеляційного суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн за реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду

або

-обґрунтовану заяву на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та докази на підтвердження своїх доводів;

-копії заяви про поновлення строку та заяви у порядку ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а також доданих документів для позивача у справі.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л. М. Дьомич