"08" вересня 2021 р.
Справа № 642/3352/19
Провадження № 2/643/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря Корявець Ю.В.,

без участі сторін

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 23/100 частини квартири, -

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова 17 травня 2019 року звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 23/100 частини квартири, в якому просила припинити право власності відповідача на 23/100 частини комунальної квартири посімейного заселення АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/100 частини зазначеної квартири; стягнути з ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що їй на праві сумісної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васільковою Л. Є. за реєстровим № 1280, належить 77/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 4244, належить 23/100 частини спірної квартири. В квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, квартира за своїм технічним станом є небезпечною та непридатною до проживання; співвласники квартири не є членами однієї родини, спільно користуватися та володіти нею вони не в змозі, у зв`язку з чим між сторонами виникають конфліктні ситуації. Неодноразові пропозиції щодо продажу належної відповідачу частки квартири залишені поза увагою, оскільки запропонована ціна не влаштовую позивачку. Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку не зареєстровано; крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , а також житловий будинок АДРЕСА_4 . Таким чином, ОСОБА_2 має інше житло, тому вважала за доцільне звернутися до суду із зазначеним позовом з виплатою на користь ОСОБА_2 компенсації вартості її частки в сумі 87 200,00 грн., оскільки частка відповідача є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею є неможливим, а припинення права власності не завдасть відповідачу істотної шкоди, оскільки вона своїм майном не користується та не має наміру користуватися надалі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвокатом Зольніковою В. О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 4244, належить 23/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року визначено порядок користування вищезазначеною квартирою, відповідно до якого в користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату, площею 11,3 кв.м, що максимально відповідає її частці 23/100 у праві власності на квартиру; у користування ОСОБА_1 залишено житлові кімнати, площею 18,7 кв. м та 18,3 кв. м, що максимально відповідає її частці 77/100 у праві власності на квартиру; в загальному користуванні співвласників залишено: кухню 9,4 кв. м, вбиральню 1,5 кв. м, ванну кімнату 5,6 кв. м, коридор 8,4; 2,7; 2,3 кв. м. Оцінка вартості 23/100 частин спірної квартири здійснена із заниженням, що не відповідає реальним цінам на ринку нерухомості. Позивачка самовільно почала проводити роботи по демонтажу внутрішньо квартирних конструкцій та інженерних мереж, реконструкцію квартири та прибудову балкону, заблокувала вхід до кімнати ОСОБА_2 , а до аварійного та незадовільного стану квартири призвели дії позивача; рішення суду про визначення порядку користування приміщеннями квартири знаходиться на примусовому виконанні у Державній виконавчій службі, що також підтверджує факт незаконного обмеження позивачкою доступу ОСОБА_2 до свого приміщення. Крім того, відсутні докази, що частка відповідача є незначною, у зв`язку з чим в задоволенні позову просила відмовити.

11.08.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, згідно якому просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, оскільки її частка в квартирі є незначною згідно висновку експерта з технічної інвентаризації від 25.05.2017 року, а також наявність у ОСОБА_2 права власності на два об`єкти житлової нерухомості (а. с. 132-136, 206).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні не з`явились. Подали заяву про розгляд справи без їх участі. Наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васільковою Л. Є. за реєстровим № 1280, належить 77/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 4244, належить 23/100 частини спірної квартири. (а. с. 25-27).

Відповідно п. 3 Договору купівлі-продажу від 24.05.2017 року, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Васільковою Л. Є. за реєстровим № 1280, станом на 2017 рік ринкова вартість 77/100 частини квартири АДРЕСА_1 , складає 679685, 00 грн. згідно висновку, виданому ФОП ОСОБА_3 18.04.2017 року (а. с. 25).

Згідно довідці дільниці № 27 Холодногірського району про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 05.02.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні (а. с. 30).

Як вбачається з копії паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 04.06.2005 року, місце реєстрації ОСОБА_2 зареєстровано 20.12.1989 року за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року визначено порядок користування вищезазначеною квартирою, відповідно до якого в користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату, площею 11,3 кв.м, що максимально відповідає її частці 23/100 у праві власності на квартиру; у користування ОСОБА_1 залишено житлові кімнати, площею 18,7 кв. м та 18,3 кв. м, що максимально відповідає її частці 77/100 у праві власності на квартиру; в загальному користуванні співвласників залишено: кухню 9,4 кв. м, вбиральню 1,5 кв. м, ванну кімнату 5,6 кв. м, коридор 8,4; 2,7; 2,3 кв. м. (а. с. 31-33).

Зі звіту суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 про незалежну оцінку майна від 01.02.2019 року вбачається, що ринкова вартість об`єкту оцінки 23/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 18,3 кв. м, житловою площею 11,3 кв. м, станом на дату оцінки без урахування ПДВ складає 87200,00 грн.; висновок про вартість дійсний 6 місяців від дати оцінки (а. с. 34-47).

05.10.2018 року внаслідок прориву трубопроводу холодного водопостачання, тривалого не проживання та аварійного стану у квартирі АДРЕСА_1 відбулося залиття нежитлових приміщень аптеки, що підтверджується Актом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 08.10.2018 року (а. с. 48).

Згідно Акту Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 15.02.2019 року технічний стан внутрішньо квартирних комунікацій комунального призначення аварійний, частково демонтований, комунальними послугами співвласники не користуються, димові та вентиляційні канали не придатні для експлуатації, технічний та санітарний стан приміщень є незадовільним; у співвласника ОСОБА_2 мається заборгованість з квартирної плати станом на 01.03.2019 рік у сумі 4645 грн. 67 коп. (а. с. 49-51).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.02.2019 року будь-яких речових прав за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано; за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а також на житловий будинок АДРЕСА_4 . (а. с. 52-54).

З висновку суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 від 23.01.2020 року про вартість об`єкту оцінки - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,2 кв. м, вбачається, що ринкова вартість станом на дату оцінки без урахування ПДВ складає 2 115 231 грн., тобто 27 049 грн. за 1 кв.м. (а. с. 114).

Згідно технічному висновку за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта житлової квартири посімейного типу заселення № 104 за адресою: АДРЕСА_5 , від 22.04.2015 року вищезазначена квартира не відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та є непридатною до експлуатації та безпечного проживання (а. с. 137-143).

Згідно висновку ТОВ «Будівельно-технічна інвентаризація» від 25.05.2017 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та визначення поняття значної чи незначної частки об`єкта житлової квартири посімейного типу заселення № 104 за адресою: АДРЕСА_5 , поняття «незначна частка» - є оціночним поняттям і якщо брати критерієм оцінки цього поняття площу в квартирі, на яку припадає 23/100 частки до загальної площі квартири, то частка 23/100 є незначною в порівнянні до 77/100 часток, оскільки є меншою ніж 1/4 частина квартири. (а. с. 170-172).

23.11.2020 року ОСОБА_1 на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Харкова внесено заставу у розмірі 87200 за частку майна, яка є предметом розгляду в суді, справа 642/3352/19, квитанція 0.0..1 (а. с. 188-190).

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч. 1 ст. 356 ЦК України спільна часткова власність це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивача є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим; місце проживання відповідача зареєстровано за іншою адресою, вона має у власності інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, а також той факт, що з моменту набуття права власності на 23/100 частини спірної квартири відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несла, а також відмовилась отримати компенсацію за свою частку у спільному майні.

Позивачем суду надано висновки суб`єктів оціночної діяльності щодо визначення вартості 23/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , в сумі 87200 грн. 00 коп., яка була внесена позивачкою на депозитний рахунок суду в якості компенсації за належну їй частку.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. (абз. 4 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини було встановлено порушення національними судами ст. 1 зазначеного протоколу: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Так, Європейський суд у п. 36 справи "Андрій Руденко проти України" (Заява N 35041/05, Страсбург, 21 грудня 2010 року) зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року).

Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі"Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (див. згадане вище рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" п. 49).

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне:

чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом;

чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі;

чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України;

чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (Постанова ВСУ від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15).

Згідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне зазначити, що висновок складено 01.02.2019 року та є дійсним протягом 6 місяців з моменту оцінки, тобто до 01.08.2019 року, а тому на момент ухвалення судового рішення є недійсним, а тому оцінюється судом як неналежний доказ; клопотань щодо проведення будь-яких відповідних судових експертиз з метою з`ясування дійсної вартості частини квартири сторонами не заявлено.

Суд позбавлений можливості самостійно вирішити питання щодо визначення ринкової вартості 23/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , та перевірити питання щодо виплати справедливої грошової компенсації частки майна, тому таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

Та обставина, що відповідач зареєстрована в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди її інтересам.

Таким чином, у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З урахуванням викладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 23/100 частини квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м. Харкова відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлений 08.09.2020.

Суддя А.М. Гримайло