КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9123/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі : Довгополій А.В.

за участю:представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Конюшко Дениса Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О.,

у цивільній справі № 756/11351/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за розпискою у розмірі 200 000,00 Євро, 3% річних у розмірі 15 633,00 Євро та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08 січня 2016 року він з відповідачем уклали договір позики, який було оформлено розпискою (чеком).

Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 200 000,00 Євро, які зобов`язався повернути до 11 січня 2016 року.

Однак, станом на день подачі позову до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість в сумі 200 000,00 Євро та 3% річних у розмірі 15 633,00 Євро.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 08 січня 2016 року у розмірі 200 000,00 Євро та 3% річних у розмірі 15 633 Євро.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8 810 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що відповідач не брав жодних коштів в борг у позивача та не підписував вказану розписку (чек).

Відповідач ніякого договору з позивачем не укладав. Зауважуючи при цьому, що з боку позивача вбачаються шахрайські дії з метою незаконного заволодіння грошовими коштами. Доводити вказаний факт відповідач планує шляхом наданням відповідних доказів та свідчень.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач та представник позивача неодноразово будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи подаючи до суду заяви щодо можливого розгляду справи за їх відсутності ( а.с. 174,186, 199).

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст.372 ЦПК України

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається, звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_4 вказував, що 08 січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку.

Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 200 000,00 Євро, які зобов`язався повернути до 11 січня 2016 року (а.с.13-14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказана розписка свідчить про укладення між сторонами договору позики, умови якого відповідачем виконано не було.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженим тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1. та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в суді першої інстанції вказував на те, що надана позивачем розписка на підтвердження позовних вимог викликала у нього сумніви і не може стверджувати про безспірність вимог, оскільки в документі кошти, які передаються зазначені в Турецьких лірах і поставлені три невідомі символи. В українському перекладі з`являється слово Євро. Дата виплати зазначається 11.01.2016, проте в документі зазначено 08.01.2016.Детально у розписці зазначено, що «Ця розписка надається на засвідчення того, що одинадцятого січня 2016 року я отримав від ОСОБА_5 у борг вище вказані кошти», тобто така розписка не містить зазначення хто їх отримав, а також зазначення «до 11 січня» не дає підстав встановити чи кошти вже взяті, чи планувалися отриматися 11 січня 2016 року. Прізвище відповідача зазначено у розділі Платник, а не Боржник. Залишається незрозумілим зазначення ТОВ «Дизелькомсервіс» як поручителя, та зазначена адреса, яка не має жодного відношення до відповідача.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача вказував, що наданий ним переклад документу який було надано позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог, доводить безпідставність заявлених вимог з урахуванням того, що текст у офіційному перекладі кардинально змінює пояснення та доводи позивача.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем, як вказано в позові, було надано ксерокопію договору позики (розписки, чеку), текст якої складеного на іноземній мові. Наданий при цьому переклад якого містив дату виплати «11.01.2016», також суму « 200 000 Євро», № та наступний текст «ця розписка надається на засвідчення того, що до одинадцятого січня 2016 року я отримав від шановного ОСОБА_5 у борг вище вказані грошові кошти в сумі двісті тисяч євро. Я погоджуюсь, що спори, що можуть виникати з даного приводу, будуть вирішуватися в судах міста Конья, мною будуть сплачені відповідні судові витрати, в тому числі гонорар адвоката, а також, що в разі несвоєчасного повернення частини боргу, його решта, буде стягуватись достроково.

Платник:

Ім`я: ОСОБА_6 ,

паспорт № НОМЕР_1 Києв/Україна,

вул. Святошинська, 34, 03179 ,

ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 ,

поручитель: ТОВ «Дизелькомсервіс» (закреслено),

адреса: вул. Святошинська, 34,0317, Київ, Україна.

Впорядковано:08.01.2016 восьмого січня 2016 /підпис/

У суду апеляційної інстанції представником відповідача заявлено клопотання про долучення доказів, а саме нотаріально засвідченого перекладу документу про отримання коштів (що був долучений позивачем до позовної заяви), яке задоволено. Переклад розписки здійснений спеціалістом з турецької та англійських мов засвідчений нотаріально, який містив дату «11.01.2016», також суму «200.000 Турецьких лір», номер № 58 та текст «в обмін на цей вексель одинадцятого січня 2016 року була отримана сума, що вказана вище, у розмірі двохсот тисяч Євро, яку я сплачу пану ОСОБА_7 або за його дорученням.

Я заздалегідь зобов`язуюсь визнати юрисдикцію судів м. Конья у разі виникнення будь-яких суперечок, а також згоден з тим, що всі судові витрати, включаючи гонорари адвокату, а також, якщо один рахунок не буде сплачено, то інші підлягають сплаті.

Платник:

ім`я та прізвище: ОСОБА_8 .

№ паспорту: НОМЕР_5 Київ/Україна,

34, вул.. Святошинська, 03179

ІПН України:

Поручитель :Дизелькомсервіс Лтд дата складення

Адреса:34 вул. Святошинська, 03179 08/01/2016

Київ, Україна (шосте січня 2016 р.), підпис

Аналізуючи наданий переклад документу, на який позивач посилався як на підставу своїх вимог та який було судом першої інстанції покладено в основу судового рішення на підтвердження вимог позивача, колегія суддів вказує на те, що він суттєво відрізняється за змістом від документу в перекладі який було відповідачем надано до суду в ході розгляду справи.

В той час, як розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

За наявності виникших розбіжностей, суд апеляційної інстанції маючи заяву позивача та його представника щодо можливого розгляду справи за їх відсутності, оголошував в справі перерву та надсилав судову повістку-повідомлення позивачу. Однак, ні позивач ні його представник в подальші судові засідання не з`явилися, будь-яких пояснень щодо направлених на адресу представника позивача копій перекладу здійсненого за зверненням відповідача в межах заявлених позовних вимог до суду апеляційної інстанції також не надали ( а.с. 192).

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Також у відповідності до вимог ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, установивши, що укладений сторонами документне є фактом укладення договору позики тапередачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

За загальним правилом, встановленим у ст.ст. 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, втім зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що розглядаючи вказаний позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного з ОСОБА_3 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені ОСОБА_2 , а саме 13 215,00 грн., сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Конюшко Дениса Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, за яким;

ОСОБА_9 відмовити у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 13 215 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: