ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 653/3949/18

провадження № 22-ц/819/529/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Берлімової Ю.Г. від 24 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки майна у натурі та припинення права спільної часткової власності,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою та, змінивши в процесі розгляду справи предмет позову, просили поділити в натурі між ними та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_6 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності; припинити право спільної часткової власності на дане домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій це домоволодіння розташоване.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки майна у натурі та припинення права спільної часткової власності.

Позов обґрунтовано тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , порядок володіння та користування яким склався за раніше проведеними будівельними переобладнаннями.

Посилаючись на те, що належні йому 33/100 частини будинку є окремою однокімнатною квартирою, а поділ 67/100 частин житлового будинку між співвласниками є неможливим, позивач просив суд виділити йому в натурі 33/100 часток житлового будинку літ. «А», які складаються з житлової кімнати площею 15,6 кв.м, коридорів площею 2,7 та 8,1 кв.м, загальною площею 26,4 кв.м., господарських будівель та споруд - тамбур «а», сарай «Б», вбиральня «І», споруда № 4, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий об`єкт власності та припинити право спільної часткової власності на цей будинок з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням суду від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити, зазначаючи, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо неналежності наданого ним у підтвердження своїх доводів доказу копії висновку експерта, оригінал якого надано іншою стороною за її первісним позовом та повернуто з підстав залишення позову без розгляду, не відповідають обставинам справи та нормам цивільного процесуального законодавства, якими не заборонено використання однією із сторін доказів, добутих та наданих суду іншою стороною.

Крім того вказав на те, що справа розглянута судом, який не мав права її розглядати внаслідок скасування в апеляційному порядку постановленої цим же судом у зазначеній справі ухвали про повернення його позову, без його належного повідомлення про розгляд справи та за участі ОСОБА_7 , строк повноважень якого як його представника закінчився.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що суду не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтвердили технічну можливість виділення ОСОБА_1 частки у домоволодінні, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності. При цьому висновок експерта №024/2019 від 19.04.2019 року, копію якого представник позивача надав в обґрунтування заявлених в цій справі позовних вимог, суд вважав неналежним доказом, мотивуючи свій висновок тим, що зазначена експертиза проведена на замовлення учасників справи, оплачена та надана як доказ ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у справі за їх позовом, який в подальшому залишений судом без розгляду із поверненням оригіналу висновку експерта.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Кравцовим К.О. 16 травня 2018 року р. № 707, належить 33/100 частки будинку.

ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Генічеською міською радою 15 червня 1993 року, належить по 67/600 частки будинку кожному.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Генічеською міською радою 15 червня 1993 року, належить 67/600 частки та на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Генічеською державною нотаріальною конторою 27 жовтня 2009 року за реєстровими номерами 2-3523 та 2-3526 належить 134/600 частки будинку.

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Генічеською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2009 року за реєстровим №2-3529, належить 67/600 частки.

Вказане домоволодіння має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221, який зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 7316981 та складається з: житлового будинку «А» загальною площею - 77,6кв. м, житловою площею - 45,4кв.м, тамбура «а», тамбура «а1», сараю «Б», сараю «Д», тамбура «д», сараю «Є», вбиральні «З», вбиральні «І», огорожі № 2-3, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та знаходиться на земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0545 га, яка перебуває в комунальній власності, що підтверджується копією витягу з державного земельного кадастру від 17 квітня 2015 року.

Звернення ОСОБА_1 до суду із вимогою про виділ в натурі його частки, як він стверджує, пов`язано з тією обставиною, що фактично йому належить окремий будівельний об`єкт житла у спірному домоволодінні, який є об`єктом спільної часткової власності та фактично він володіє однокімнатною квартирою, що виділена в результаті тривалого часу використання попередніми співвласниками у окремий житловий об`єкт.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 квітня 2021 року на виконання вимог статей 2, 12, 367 ЦПК України, з метою відновлення процесуальних прав позивача щодо підтвердження наведених у позовній заяві доводів щодо наявності підстав для виділу належної йому частки у праві спільної часткової власності, задоволено його клопотання та призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва виділити в натурі ОСОБА_1 належні йому 33/100 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , в тому числі із врахуванням порядку користування, який склався між співвласниками.

Відповідно до висновку судового експерта Орлик Л.В. від 23.06.2021 року №11 з технічної точки зору виконати виділ у натурі ОСОБА_1 належні йому 33/100 частини житлового будинку, роташованого за наведеною вище адресою, в тому числі з урахуванням порядку користування, який склався між співвласниками, технічно неможливо, так як неможливе переобладнння будинку в ізольовану квартиру, а саме: в частині виділу співвласнику з ідеальною часткою 33/100 частини в житловому будинку, надвірних будівлях та спорудах, площу 28кв. м. в частині літ.А житлового будинку, відповідно до пункту 3.15 табл.11 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»: нижня межа однокімнатної квартири становить 28,0кв.м., в той час, як відповідно до ідеальної частки 33/100 частини в житловому будинку з надвірними і господарськими спорудами припадає по загальній площі 25,61кв.м. (77,6кв.м.х33/100).

Виділ може мати місце при наявності технічної можливості щодо добудови до житлового будинку літ. А житлової прибудови для переобладнання приміщення в ізольовані квартири.

Дослідженням судового експерта під час проведення експертизи встановлено, що фактично ОСОБА_1 побудував житлову прибудову розміром 5,30м. х 2,40м., площею 10,8кв.м. чим збільшив загальну площу з 25,61кв.м. (77,6кв.м. х 33/100) на 37,2кв.м. на теперішній час. З врахуванням наведеної прибудови технічно можливо організувати однокімнатну ізольовану квартиру, а саме: комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї з наявним самостійним виходом, санвузлом, кухнею та прокладеними внутрішніми та зовнішніми інженерними комунікаціями: водопроводу, індивідуального опалення, каналізації.

Разом з тим, експерт встановила, що зведена ОСОБА_1 житлова прибудова до спірного житлового будинку розміром 5,30м. х 2,40м.(приміщення площею 10.8кв.м.) є самовільно зведеною будівлею (т.2, а. с.120-174).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Оскільки ОСОБА_1 самочинно, без погодження з іншим співвласником, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо, перебудував будинок, звівши капітальну прибудову площею 10,8кв.м. та збільшивши загальну площу будинку і внаслідок цього самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірний будинок втратив тотожність з тим, які сторони отримали у власність, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог та вважає, що питання поділу спірного будинку чи виділу із нього частки з припиненням права спільної часткової власності може розглядатися лише після визнання права власності на самочинно збудоване приміщення в установленому законом порядку.

З огляду на наведене, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, проте виходив при цьому із невірних мотивів, колегія суддів вважає, що ухвалене судом рішення підлягає зміні у мотивувальній частині із викладенням її в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова