Справа № 129/2999/19
Провадження № 22-ц/801/1751/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 рокуСправа № 129/2999/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лучицького А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року про повернення позовної заяви позивачу у цивільній справі № 129/2999/19 (провадження № 2/144/134/21), постановлену суддею Теплицького районного суду Вінницької області Германом О.С.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Гайсинського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та умисною протиправною бездіяльністю службових осіб правоохоронного органу під час неоправдано тривалого досудового слідства у кримінальному провадженні №0000106 від 23.01.2013 за ч.1 ст. 194 КК України.

Відповідно до розпорядження голови суду Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.11.2019 справу передано на розгляд до Теплицького районного суду Вінницької області, у зв`язку із неможливістю автоматичного розподілу справи між суддями, які заявили самовідводи.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 18.03.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 21.04.2021 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.6 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем обґрунтовано позовні вимоги. Суд не звернув уваги , що позивач в прохальній частині позовної заяви ( п. 15) просив суд витребувати письмові докази.

Письмового відзиву від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що позивачем в порушення вимог п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини у позовній заяві.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 21.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.6 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем у визначений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви, оскільки не підтверджено належними доказами обставини вказані в позовній заяві про те, що внаслідок протиправних дій відповідача у позивача погіршився стан здоров`я та він проводив амбулаторне і стаціонарно-курортне лікування.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, позивач в прохальній частині позовної заяві в п. 15 просив су витребувати відповідні письмові докази в обґрунтування позовних вимог.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку достатності або недостатності, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Посилання суду першої інстанції на невиконання позивачем вимог ст.ст. 175 та 177 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки позивач повідомив, що наведені ним обставини підтверджуються всіма документами, які наявні у позивача та додані до цієї позовної заяви.

Разом із тим, у позові ОСОБА_1 зазначив, що обставини викладені в позові можуть підтвердити свідки викликані в судове засідання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Також судом першої інстанції не враховано, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Ю.Б. Войтко