ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6214/21 Справа № 199/3224/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївни, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 15 555 грн. 50 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що на підтвердження понесених витрат відповідача надано належні докази, тому в порядку ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом не було досліджено питання наявності доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, відсутні докази участі адвоката у судовому засіданні 12 серпня 2020 року вартістю 2000 грн, та ознайомлення з матеріалами справи в сумі 1500 грн, тому ці суми є недоведеними. Крім того, не доведено факт приймання передачі грошових коштів за отримані послуги. Судом не дотримано строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 555,50 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду було надано - ордер адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2399, договір №69/2020 про надання правничої допомоги від 23 червня 2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт №69 від 10 листопада 2020 року, прибутковий касовий ордер №69

від 10 листопада 2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №69 від 10 листопада 2020 року (том 1 а.с.232, 233, 234, 235, 236).

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено та відповідачем належним чином підтверджено понесені на професійну правничу допомогу витрати, суд першої інстанції правомірно постановив додаткове рішення про стягнення таких витрат з позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази участі адвоката у судовому засіданні 12 серпня 2020 року (2 000 грн.), та ознайомлення з матеріалами справи (1 500 грн.), тому ці суми є недоведеними, підлягають відхиленню, оскільки згідно акту приймання - передачі виконаних робіт, такі послуги були поєднанні із подальшою консультацією.

Згідно положень ст. 137 ЦПК України, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, позивач до суду із заявою про зменшення розміру витрат не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено факт приймання передачі грошових коштів за отримані послуги, підлягають відхиленню, оскільки зводяться до переоцінки наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордера №69 від 10 листопада 2020 року.

Більше того, за змістом статті 141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, тому факт отримання адвокатом коштів не є визначальним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова