Справа № 189/949/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Єдаменко І.В.,

при секретарі - Котляревській А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, а саме, просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16534,95 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області у справі №2-1123 від 30.11.2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач зазначає, що з часу ухвалення судового рішення у справі №2-1123 від 30.11.2007 року про стягнення аліментів, в нього змінився матеріальний та сімейний стан. З 03.05.2013 року позивач офіційно не працевлаштований, має мінливий нерегулярний дохід.

У зв`язку з зазначеними обставинами, позивач не має достатнього доходу для сплати аліментів на користь відповідачки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу).

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, судове засідання проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю, судове засідання проводити без його участі.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають одну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

30.11.2007 року Покровський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі №2-1123/2008 р. про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2007 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується виконавчим листом у справі №2-1123 від 2007 року (а. с. 6).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем, за період з 31.12.2018 року по 30.06.2021 року заборгованість за цей період утворилася внаслідок часткового невиконання рішення суду і становить 16534,95 грн. (а. с. 7).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Згідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначається, що суд за передбачених ст. 197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментах. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового рішення.

Так, на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, позивач надав суду:

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 09.07.2016 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 09.07.2016 року зареєстрували шлюб, актовий запис №48. Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_5 (а. с. 8);

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10.04.2017 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_7 , батьками якої зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 9);

- копію трудової книжки серії НОМЕР_3 , відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 01.11.2012 року по 03.05.2013 року працював в Покровському районному будинку культури на посаді слюсаря (а. с. 10);

- копію довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до якої відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2021 року (а. с. 11).

Дослідивши доводи позивача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається.

Позивач є працездатною особою, має можливість працювати та отримувати дохід. Будь-яких доказів того, що позивач не може працювати у зв`язку з тяжкою хворобою, або у зв`язку з іншими істотними обставинами позивачем не надано.

Зміна сімейного стану позивача може бути підставою для зміни розміру аліментів, а не звільнення його від сплати заборгованості, яка утворилась за минулий період.

Наявність на утриманні позивача дитини від іншого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зменшує його обов`язку щодо належного утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки не мають права компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок утримання однієї дитини порівняно з іншою. Саме така правова позиція відображена зокрема у постанові ВС від 16.09.2020 року справа № 565/2071/19.

Також, позивачем не спростований розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає.

Щодо вимоги позивача змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини, шляхом встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 1500,00 грн., суд приходить до наступних висновків.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Важливо відрізняти між собою поняття розміру аліментів та способу їх стягнення. У випадках вказаних в ст. 192 СК України до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звернутись як стягувач, так і платник аліментів. У той же час ст. 181 СК України визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, а частина 3 статті 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У випадку, коли аліменти стягуються у частині від усіх видів доходу (1/4, 1/3 чи інше) - до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів на конкретну грошову одиницю може звернутись лише стягувач аліментів. Відтак зміна способу стягнення аліментів на стягнення у твердій грошовій сумі не може бути заявлена платником аліментів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 позбавлений права звертатися до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, а саме такі позовні вимоги заявляє позивач.

Керуючись ст. ст. ст. 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191, 192, Сімейного кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Єдаменко

13.09.2021