Провадження № 2/947/3648/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Пучкової І.М.,
за участю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів,
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим, зі згоди позивачки, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі.
Судом встановлено, що у період з 11.10.2002 р. по 23.06.2010 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , яка мешкає з позивачкою.
23.11.2007 р. рішенням Київського райсуду м. Одеси з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2007 року до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач рішення суду не виконує, аліменти на дитину не сплачує.
Позивачка звернулась до Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ про прийняття на примусове виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.
Державні виконавці надсилали на зареєстровану адресу мешкання та фактичне місце реєстрації розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, однак відповідач на вимоги державних виконавців жодного разу не з`явився, від сплати аліментів ухиляється.
Позивачка зазначає, що відповідач інших дітей не має.
Ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що прийнята 20.11.1989 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Згідно з ч.ч.2-3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.
На підставі ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Ст.195 СК України передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
На підставі п.1 ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Відповідно до ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. У випадках, передбачених ч.1 цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Представлені суду докази в своїй сукупності дають можливість зробити висновок про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.141,155,180,195,196 СК України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства»,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського районного суду м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Пучкова І. М.