Провадження № 2/127/2782/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Обертун Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 31.07.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За період шлюбу за сумісні кошти подружжя ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена за документами на відповідача, що підтверджується договором про сплату пайових внесків №69/8 від 16.09.2017 р., укладеного між Житлово-будівельним кооперативом «БУД-3» та ОСОБА_2 та додатковою угодою № 1 до договору № 69/8 про сплату пайових внесків №183 від 15.02.2018 р., актом приймання-передачі об`єкту нерухомості у власність від 16.06.2018 р., довідкою про внесення пайового внеску в повному обсязі у ЖБК «БУД-3» № 278 від 12.05.2018 р. згідно з якою ОСОБА_2 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, рішення про державну реєстрацію індексний номер: 42400199 від 06.08.2018 р., зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. номер запису про право власності: 27357414 від 02.08.2018 р. Загальна площа квартири становить 68,1 кв.м, житлова 32,9 кв.м. Ремонт в даній проводився за спільні кошти подружжя.

Позивач майже весь час перебування в шлюбі з відповідачем, окрім перебування у відпустках у зв`язку з пологами та доглядом за дитиною до досягнення трьох років працювала на підприємствах бухгалтером. Наразі, відповідач не визнає право власності позивача на спірну квартиру, вважає, що при майбутньому можливому припиненні шлюбу, вони мають продати квартиру, з чим вона не згодна, так як не має іншого житла для свого та дитини проживання. Тому позивач вважає, що її право власності у спільному майні подружжя порушено. Домовитися із відповідачем щодо добровільного поділу майна неможливо, так як він не визнає її право спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру.

Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач подав до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно з статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регулюється статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12. 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Разом з тим, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

31.07.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 31.07.2011 р., актовий запис № 1681.

Від шлюбу подружжя має дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Судом встановлено, що на час вирішення даної справи шлюб не розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За період шлюбу за сумісні кошти подружжя сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена за документами на ОСОБА_2 , що підтверджується договором про сплату пайових внесків № 69/8 від 16.09.2017 р., укладеного між Житлово-будівельним кооперативом «БУД-3» та ОСОБА_2 та додатковою угодою № 1 до договору № 69/8 про сплату пайових внесків №183 від 15.02.2018 р.

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкту нерухомості у власність від 16.06.2018р., та довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі у ЖБК «БУД-3» №278 від 12.05.2018 р. ОСОБА_2 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2018 р. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відтак, спільне майно, яким є квартира АДРЕСА_2 відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому визнає за сторонами право приватної власності на нерухоме майно - по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 кожному.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, зо складає : 3368,80 грн. : 2 = 1684,40 гривень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 60,61 69,70 СК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 142, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , іншу Ѕ частку даної квартири залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 )

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з державного бюджету України 1684,40 грн., що складає 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя