Справа №430/1905/21
Провадження №2/430/396/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року смт. Станиця Луганська

Суддя Станично-Луганського районного суду Луганської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Станично-Луганської селищної ВЦА Щастинського району Луганської області про визнання недійсними рішень Валуйської сільської ради та скасування Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, в якому просила:

1) визнати недійсним рішення Валуйської сільської ради від 25.05.2006 року;

2) визнати недійсним рішення Валуйської сільської ради від 26.12.2007 року;

3) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ №873803 на земельну ділянку, площею 0,2191 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, виданий ОСОБА_3 12.08.2008 року на підставі рішення Валуйської сільської ради 12 сесія 5 скликання від 26.12.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №17;

4) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ №873804 на земельну ділянку, площею 0,2191 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення Валуйської сільської ради від 25.05.2006 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що зазначена позовна заява не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачкою додано до позову квитанцію за №36 від 06.08.2021 року про сплату судового збору в розмірі 908 грн. В той же час зі змісту позову вбачається чотири вимоги немайнового характеру.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового бору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 грн. В той же час абзац 2 ч. 3 ст. 6 цього Закону наголошує, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином позивачці необхідно до позовної заяви додати документи, що підтверджують сплату нею судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення його від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали недоліків.

Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Станично-Луганської селищної ВЦА Щастинського району Луганської області про визнання недійсними рішень Валуйської сільської ради та скасування Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку залишити без руху.

Надати позивачці для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачці, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде їй повернута.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.П. Дьоміна