Справа №443/1904/18
Провадження №2/443/252/21
РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (відповідачі), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядок спадкування за законом на 6/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що вона з чоловіком проживали у його батьків. Двір у якому вони проживали, належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , тобто кожен з членів двору мав по 1/7 частині в майні колгоспного двору. Її дочка ОСОБА_9 народилася у 1992 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її свекор ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її свекруха ОСОБА_6 . Після їх смерті їхні частки у майні фактично прийняв їх син ОСОБА_7 як спадкоємець першої черги після смерті батьків. 28.11.2012 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповів дочці. ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік помер. Її сини та дочка відмовилися від своїх часток у спадковому майні, на частку у майні колгоспного двору також не претендують і бажають, щоб єдиним власником житлового будинку була саме вона. 1/7 частка у майні колгоспного двору належить ОСОБА_8 , який є інвалідом 1 «А» групи з дитинства і залишається за ним. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову (а.с.102), заяву про долучення до матеріалів справи поштових квитанцій (а.с.119), заяву про розгляд підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.124).

Представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності його та позивачки і виключення з числа відповідачів ОСОБА_8 (а.с.128).

Відповідачкою ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову, не претендування на частку у майні колгоспного двору та про відмову від належної їй частки у спадковому майні на користь позивачки (а.с.98, 113).

Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову, не претендування на частку у майні колгоспного двору та про відмову від належної їй частки у спадковому майні на користь позивачки (а.с.23, 99, 111).

Відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову, не претендування на частку у майні колгоспного двору та про відмову від належної їй частки у спадковому майні на користь позивачки (а.с.24, 100, 112).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.63-64).

Ухвалами підготовчого засідання від 23.03.2021, 13.05.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.90, 103).

Ухвалою підготовчого засідання від 16.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.125-126).

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1904/21 відповідача ОСОБА_8 (а.с.107, 121).

Ухвалою судового засідання від 29.11.2021 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.129).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 30.08.1958, ціле домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 . Свідоцтво видано на підставі рішення Гніздичівського сільвиконкому №15 від 30.08.1958 (а.с.13)

ОСОБА_7 та ОСОБА_10 уклали шлюб 18.11.1972. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 », що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу від 18.11.1972 (а.с.20).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 02.12.1994, 08.12.2000, 26.10.2017 (а.с.5, 6, 7).

28.11.2012 ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гніздичівської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за №359, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів дочці ОСОБА_12 (а.с.21).

Відповідно до витягу з погосподарської книги ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 10.11.2017, будинковолодіння АДРЕСА_3 рахується за колгоспним двором. Станом на 30.06.1990 в будинку були зареєстровані: ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (а.с.22, 89).

Технічним паспортом від 02.05.2018 встановлено, що в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», погребом «Д» воротами 1, огорожею 2, колодязем «к» (а.с.9-12).

Постановою Жидачівської ДНК від 27.04.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа №560/2017 від 14.11.2017 за заявою про прийняття спадщини за заповітом його дочки ОСОБА_12 (а.с.8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивачки права власності на майно колгоспного двору (у порядку спадкування за законом та як члена колгоспного двору) і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР, володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 регулюються нормами ЦК України.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 в цьому житловому будинку були зареєстровані і проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому.

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 особистого розпорядження не зробили, відтак на час їх смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР і єдиним спадкоємцем першої черги за законом був їх син ОСОБА_7 , який в силу приписів статей 548, 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину, вчинивши відповідні дії, що свідчили про це.

За життя ОСОБА_7 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне йому майно заповів дочці ОСОБА_12 ( ОСОБА_4 ). Однак, остання спадщину за заповітом не прийняла, заявивши про відмову від неї, про що свідчить подана нею належним чином завірена заява, тому спадкування відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 були дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_13 . Однак лише ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки лише вона постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Інші спадкоємці першої черги за законом заявили про відмову від спадщини, про що подали відповідні заяви.

Також, суд зауважує, що інші живі члени колгоспного двору, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у поданих ними заявах ствердили, що не претендують на частку у майні колгоспного двору.

Таким чином, ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на 6/7 частин житлового будинку «А-1», разом з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/7 частин житлового будинку «А-1», загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», погребом «Д», воротами 1, огорожею 2, колодязем «к»), що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07 грудня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів