У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2021 року місто Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Гавілей М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Просить надати їй дозвіл на виїзд доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Російської Федерації на період з 01.10.2021 року до 01.10.2026 року, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 .

Подана заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Так, в супереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) відповідача, відомі номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти відповідача та інших учасників справи.

Крім того, в позовній заяві позивач вказує суперечливі відомості щодо місця проживання відповідача, що відповідач проживає на не контрольованій території в м. Донецьку, при цьому у вступній частині позову зазначає адресу мешкання відповідача с. Придорожне Старобешівського району Донецької області, тому позивачу слід уточнити місце проживання чи перебування відповідача.

Так, всупереч п. 5 ч. 3 ст. 177 ЦПК України в даній позовній заяві відсутнє обґрунтування вимог позивача з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач, посилаючись на те, що неповнолітня дитина на даний час проживає разом з нею, не надала доказів щодо підтвердження даного факту.

Не вказано у позовній заяві про наявність чи відсутність рішення органу опіки і піклування, яким би підтверджено, з ким із батьків проживає дитина чи про наявність іншого документу (рішення суду про визначення місця проживання дитини) про наявність вказаного факту.

Крім того, позовна заява не містить відомостей щодо того, чи стягуються аліменти з відповідача на утримання дитини, чи має місце ухилення останнім від примусового стягнення аліментів на утримання дитини; чи існує заборгованість по сплаті аліментів, якщо так, то за який період.

Відсутні також й докази того, що батько ухиляється від надання нотаріально засвідченого дозволу дитини на виїзд за межі України у супроводі матері і що позивач зверталася до нього за місцем його перебування з такою вимогою, та отримала відмову від батька дитини про надання такого дозволу.

Окрім вищенаведеного, слід звернути увагу позивача на нормативно-правові акти України, які регулюють відносини з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення та виготовлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон та враховуючи їх привести позовні вимоги у відповідності до них.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини, без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Зазначене узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 712/10623/17.

Крім того, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 643/1090/17.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов`язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем не конкретизовано адресу місця перебування дитини за межами України, не надано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, не зазначено обставин з приводу строку надання дозволу на вказаний строк, адже виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, не обґрунтовано відповідність поїздки інтересам дитини (відпочинок, розвиток, оздоровлення, відвідування родичів, тощо), а також не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, в якості заінтересованої особи вказано орган опіки та піклування Хлібодарівської об`єднаної територіальної громади Волноваського району Донецької області, коли у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. (ч. 5 ст. 95 ЦПК України)

Проте позивачем всупереч вказаним вимогам закону до позовної заяви додано ксерокопії письмових доказів, які не засвідчені у встановленому законом порядку.

Також позивачем не дотримано вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки у позовній заяві не зазначено дані щодо наявності у позивача чи інших осіб оригіналів письмових доказів, які додані до позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачі і третіх осіб.

Позивачем до позову не надано копії паспорту та ідентифікаційного номеру, свідоцтва про народження відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного позовна заява підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку протягом семи днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175,177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 13, 95, 174,175,177,185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення зазначених недоліків семиденний строк з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя