233 № 233/2068/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Рамазанової В.Х.,

представника позивача - адвоката Ісаєва Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу №233/2068/21 за позовом:

ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ,

до

ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_2 ,

про визнання договору дарування грошей дійсним, -

Обставини справи:

11.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошей дійсним.

Позовна заява вмотивована тим, що він з відповідачкою дійшли згоди щодо укладення Договору дарування грошових коштів, узгодили істотні умови цього Договору, про що 20 жовтня 2010 року склали Договір дарування на суму 7120000,00 гривень в простій письмовій формі та домовились з відповідачкою про нотаріальне посвідчення цього договору.

Виконання Договору дарування відбулось в день його складення, позивач на виконання умов Договору передав відповідачці грошові кошти у розмірі 7120000,00 гривень. Проте після отримання грошових коштів відповідачка, пославшись на зайнятість, відмовилася від поїздки до нотаріуса за нотаріальним посвідченням Договору дарування.

Через деякий час позивач знову звернувся до відповідачки з вимогою про нотаріальне посвідчення Договору дарування, проте відповідачка ухилялася від нотаріального посвідчення Договору.

Позивач вказує, що відмова відповідачки від нотаріального посвідчення Договору дарування порушує його право на належне оформлення Договору дарування валютних цінностей та суперечить нормам закону. Відсутність нотаріального посвідчення Договору дарування порушує його законні інтереси та обмежує його у праві у відносинах з третіми особами посилатися на цей Договір як на доказ того, що допомагав доньці. Проте для нього, для його особистих відносин з родичами дуже важливо це.

За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що договір дарування сторонами був фактично укладеним, вважає за необхідне визнати Договір дарування грошових коштів у розмірі 7120000,00 гривень, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 жовтня 2010 року дійсним.

Просить суд визнати дійсним Договір дарування грошових коштів у розмірі 7120000,00 (сім мільйонів сто двадцять тисяч) гривень, укладений 20 жовтня 2010 року у простій письмовій формі між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у відповідності до якого ОСОБА_1 виступив дарувальником, а ОСОБА_2 обдарованою.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2021 року провадження по цивільній справі відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 25.06.2021 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2021 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.07.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, та суду пояснив, що на теперішній час виникла необхідність, суттєві причини, щоб визнати дійсним Договір дарування грошових коштів у розмірі 7120000,00 (сім мільйонів сто двадцять тисяч) гривень, укладений 20 жовтня 2010 року у простій письмовій формі між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у відповідності до якого ОСОБА_1 виступив дарувальником, а ОСОБА_2 обдарованою, в зв`язку із поданням позивачем декларації.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву без дати, в якій просила справу слухати за її відсутності, не заперечувала проти заявлених вимог позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В силу вимог ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є рідним батьком відповідачки ОСОБА_2 , про що посилається в своїй позовній заяві.

20.10.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування грошей на суму 7120000,00 гривень (еквівалент 899945 доларів США по курсу НБУ на 20.10.2010 року 791,16грн. за 100 доларів США) в простій письмовій формі (а.с.10).

За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

При цьому, договір є правочином. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, суд виходить з того, що форма договору являє собою спосіб вираження волі контрагентів правочину. Форма договору дарування визначається його змістом та має відповідати загальним положенням про форму правочину (ст.205-210). З аналізу ст.719 ЦК України вбачається, що форма договору дарування залежить від виду майна, що є предметом такого договору, від ціни дарунку та від моменту його укладання.

Зокрема, якщо предметом договору дарування виступають валютні цінності на суму більше п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, такий договір обов`язково укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» №2473-VIII від 21.06.2018р. до валютних цінностей відноситься національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.

Цивільний кодекс України не містить норми щодо нікчемності саме договору дарування валютних цінностей на суму більше п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у випадку недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, у зв`язку з чим підлягає застосуванню загальне правило, передбачене ч.1 ст.220 ЦК України, яким встановлено, що у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (недійсним в силу закону) і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, в силу вимог ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних його умов, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

В даному випадку предметом спору є договір дарування грошових коштів в сумі 7120000,00грн., що еквівалентно 899945 доларів США, який було укладено між позивачем ОСОБА_1 та його донькою відповідачкою ОСОБА_2 20.10.2010р.

Оскільки дарунком за цим договором виступають грошові кошти, виражені в національній валюті та в еквіваленті до іноземної валюти, тобто валютні цінності, у розмірі, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України такий договір дарування повинен бути укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально.

На підтвердження своїх доводів позивач ОСОБА_1 надав суду ксерокопію договору дарування грошових коштів від 20.10.2010р., оформленого письмовим документом із відповідним змістом та підписами сторін. Однак відмітки про нотаріальне посвідчення такого договору дарування, як того вимагає ч.5 ст.719 ЦК України цей документ не містить і під час судового розгляду сторонами не заперечувалось, що зазначений договір нотаріально не посвідчувався.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати договір дарування грошових коштів від 20.10.2010р. дійсним, посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України та обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір дарування грошових коштів від 20.10.2010р. був укладений в письмовій формі, містить усі істотні умови, повністю виконаний в момент його укладання, передача грошей відбулась у момент його підписання.

Однак, виходячи зі змісту ч.2 ст.220 ЦК України, суд вважає, що нікчемний правочин може бути визнаний дійсним лише за сукупності таких обов`язкових умов: 1) підтвердження письмовими доказами факту досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору; 2) повне або часткове виконання договору; 3) ухилення однієї сторони від його нотаріального посвідчення.

Оцінивши доводи сторін та наявні докази, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду належними та допустимими доказами вищезазначених підстав для визнання договору дарування грошових коштів від 20.10.2010р. дійсним.

Як вже зазначалось, на підтвердження свої вимог позивач надав ксерокопію цього договору, з якої вбачається, що 20.10.2010р. він дарувальник ОСОБА_1 подарував та передав своїй доньці обдарованій ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7120000,00грн., що еквівалентно 899945 доларів США, а відповідачка ОСОБА_2 прийняла ці грошові кошти.

Вказані обставини дійсно мають ознаки договірних відносин з дарування грошових коштів.

Однак, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування грошових коштів повинно бути підтверджено належними та допустимими письмовими доказами.

Крім того, виходячи зі змісту наданого договору дарування передача/прийняття дару в момент досягнення згоди між сторонами, суд вважає, що такий договір дарування має ознаки реального і письмова форма такого договору є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми від дарувальника обдарованому, тобто виконання договору сторонами.

Суд вважає недопустимим доказом і не бере до уваги надану позивачем ксерокопію договору дарування грошових коштів від 20.10.2010р. як письмовий доказ досягнення між його сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування грошових коштів та письмовий доказ повної передачі цих коштів від дарувальника обдарованому.

Причиною звернення до суду з вищевказаним позовом, яка озвучена в судовому засіданні представником позивача є «через подання позивачем декларації».

Інших письмових доказів на підтвердження цих обставин позивачем суду не надано, у зв`язку з чим вони є недоведеними.

При ухваленні рішення суд не бере до уваги заяву відповідачки ОСОБА_2 , та не приймає визнання факту укладання 20.10.2010р. договору дарування грошових коштів і відповідних позовних вимог відповідачкою ОСОБА_2 , яка є рідною донькою позивача і заінтересованою особою у вирішенні спору на його користь, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства, а також в силу вимог ч.1 ст.218, ч.2 ст.220 ЦК України, ст.79 ЦПК України не є допустимими доказами факту досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, рішення суду не може ґрунтуватися тільки на поясненнях сторін у випадку недодержання сторонами письмової та нотаріальної форми правочину, яка встановлена законом.

Також суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , вимагаючи визнання дійсним договору дарування грошових коштів від 20.10.2010р., в порушення ст.12, 13, 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що інша сторона договору, тобто відповідачка ОСОБА_2 , дійсно ухилилася від його нотаріального посвідчення і що така можливість втрачена.

Як зазначила в своїй заяві відповідачка ОСОБА_2 , договір не було посвідчено нотаріально через її зайнятість та частими від`їздами. При цьому, жодна із сторін не наполягала на нотаріальному посвідченні договору, жодних обставин, які б свідчили про ухилення їх від такого посвідчення, не зазначено. Не зважаючи на те, що з часу укладання такого договору минув значний період часу (11 років), жодна із сторін не ставила питання про подальше нотаріальне посвідчення договору протягом цього часу.

Разом з тим, зайнятість та часті від`їзди не є обставиною, яка звільняє сторони від дотримання вимоги щодо надання своєму правочину належної форми - в даному випадку нотаріального посвідчення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.220 ЦК України, для визнання дійсним договору дарування грошових коштів від 20.10.2010р., укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12-13, 76-79, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошей дійсним - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення суду виготовлено 08.09.2021 року.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду О.О. Левчук