Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/18297/20

Провадження номер: 22-ц/813/10301/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

- відповідач - ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бондаря В. Я. о 16 годині 45 хвилині 01 липня 2021 року, повний тест рішення складений 08 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) відібрати малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 ; 2) тимчасово влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дитячого державного закладу на повене державне забезпечення.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, обґрунтовує свої вимоги тим, що мати дітей - ОСОБА_3 офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями. За результатами комісійного виїзду за місцем проживання дітей, було з`ясовано, що в квартирі значно порушені санітарно-гігієнічні умови. Квартира потребує капітального ремонту. Діти сплять на брудній білизні, дитячі речі не в достатній кількості. Низький рівень гігієни дітей, у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Діти не розмовляють на рівні відповідному їх віку. В квартирі стійкий, затхлий сморід, сирість, пліснява. Матір має низький вихований потенціал, не займається вихованням та розвитком дітей. ОСОБА_1 не відвідує жодний дошкільний навчальний заклад. З метою забезпечення безпеки дітей було доставлено до дитячої лікарні та будинку дитини (а. с. 1 - 4).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Шепель Віталій Сергійович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Адвокат Шепель Віталій Сергійович зазначає, що перелік підстав для негайного відібрання дитини є вичерпним і таких підстав, передбачених ст. ст. 164, 170 СК України, по обставинам справи не існує. Друга вимога незаконна, адже якщо існують підстави для відібрання дитини, то дитина передається другому з батьків, діду, бабі (а. с. 83 - 84).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року залишено без задоволення позовну заяву Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів наявності загрози для життя та здоров`я дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 позивач не надав.

Для відібрання дитини, зокрема від матері, суд у своєму рішенні повинен навести конкретну, підтверджену належними та допустимими доказами по справі підставу для такого відібрання, за усунення якої мати мала б у подальшому змогу повернути дітей та продовжити їх виховання у безпечному для них середовищі.

Умови, за яких діти можуть бути повернуті в сім`ю органом опіки та піклування, ніде не зазначені, що по суті унеможливлює здійснення матір`ю дій, необхідних для повернення доньок у сім`ю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність факту неналежного піклування про дітей, що створює загрозу для їх життя і здоров`я, ухилення матір`ю від виконання своїх обов`язків з виховання дітей (а. с. 125 - 130).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції належним чином не дослідженні у судовому засіданні обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору; 2) малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштована з 23.04.2021 року у КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку». Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштована з 01.10.2020 року до дитячої державної установи КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради; 3) з 04.11.2020 р. по 09.03.2021 р. (чотири місяці) мати малолітньої ОСОБА_1 відвідала її 12 разів - це 3 рази на місяць, що ніяк не вказує на виконання ст. ст. 150, 157 СК України; 4) основний діагноз дитини ОСОБА_2 - вроджений порок розвитку головного мозку, дифузно-м`язова гіпотонія, велика арахноїдальна киста середньої черепної ямки - лобно-скроневої та теменної частки з проростанням у кістки лицьового черепа. Стан дитини дуже важкий, потребує нейрохірургічної операції в місті Києві; 5) мати на протязі перших двох років дитину у нейрохірурга не спостерігала, призначення лікарів не виконувала, від відвідування дитячої поліклініки та від консультацій спеціалістів відмовлялась. Тим самим погіршила стан здоров`я дитини, що призвело до інвалідізації, тобто права дитини на медичне обслуговування та охорону її здоров`я повністю були ігноровані матір`ю; 6) у ОСОБА_1 вбачаються порушення інтелектуального розвитку: мислення, сприймання, уваги, пам`яті. Відсутня мовленнєва діяльність (не розмовляє), що призводить до труднощів у навчанні. Вона має труднощі у сприйманні, розумінні та виконанні завдань. Потребує багаторазового зразка, показу, пояснення та спільного виконання дії з педагогом та потребує постійного комплексного педагогічного супроводу з боку вчителя- дефектолога, психолога, логопеда, вихователя; 7) крім позбавлення батьківських прав сімейне законодавство передбачає також можливість обмеження батьків у батьківських правах; 8) відповідач не надала до суду доказів на підтвердження того, що вона пройшла курс реабілітації, про те, що вона має задовільний стан здоров`я. Не надано будь-яких підтверджень щодо створення належних умов проживання та інтелектуального розвитку для малолітніх дітей (а. с. 133 - 141).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шепель Віталій Сергійович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Адвокат Шепель Віталій Сергійович зазначає, що перелік підстав для негайного відібрання дитини є вичерпним. Передбачених ст. ст. 164, 170 СК України підстав для відібрання дітей не існує. Друга вимога незаконна, адже якщо існують підстави для відібрання дитини, то дитина передається другому з батьків, діду, бабі (а. с. 172 - 173).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року (а. с. 157).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2020 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 158).

26.10.2021 року від адвоката Шепель Віталія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 172 - 173).

18.11.2021 року від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, надійшла заява про виклик свідка.

19.11.2021 року від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, надійшла заява про виклик свідка.

У судовому засіданні Степаненко О.Г. , діюча від імені Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, просила апеляційну скаргу задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - адвокат Шепель Віталій Сергійович просили залишити без задоволення апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_7 , діючий від імені Служби у справах дітей Одеської міської ради, вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У судовому засіданні було допитано у якості свідка - ОСОБА_8 , яка є директором КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР.

ОСОБА_8 вказала не те, що основний діагноз ОСОБА_2 - вроджений порок розвитку головного мозку, дифузно-м`язова гіпотонія, велика арахноїдальна киста середньої черепної ямки - лобно-скроневої та теменної частки з проростанням у кістки лицьового черепа, стан дитини дуже важкий, потребує нейрохірургічної операції в місті Києві.

У ОСОБА_1 порушення інтелектуального розвитку: мислення, сприймання, уваги, пам`яті, відсутня мовленнєва діяльність (не розмовляє), що призводять до труднощів у навчанні. Вона має труднощі у сприйманні, розумінні та виконанні завдань, потребує багаторазового зразка, показу, пояснення та спільного виконання дії з педагогом та потребує постійного комплексного педагогічного супроводу з боку вчителя- дефектолога, психолога, логопеда, вихователя.

Мати ОСОБА_3 на протязі перших двох років дитину у нейрохірурга не спостерігала, призначення лікарів не виконувала, від відвідування дитячої поліклініки та від консультацій спеціалістів відмовлялась, тим самим погіршила стан здоров`я дитини, що призвело до інвалідізації, тобто права дитини на медичне обслуговування та охорона її здоров`я повністю були ігноровані батьками.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане 18.08.2014 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції.

Відомості про батька ОСОБА_2 внесенні за заявою матері на підставі ст. 135 СК України, що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 05.09.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції.

Відомості про батька ОСОБА_2 внесенні за заявою матері на підставі ст. 135 СК України, що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Комісією органу опіки та піклування 09.10.2020 року було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини відносно ОСОБА_2 , яким зафіксовано, що дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності. Дитина виявлена під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного сп`яніння. Помешкання, в якому проживає дитина, не пристосоване до її проживання. Комісією зроблено висновок - «дуже небезпечно» та відібрано дитину.

Тотожний акт складено відносно ОСОБА_1 , яким зафіксовано наявність у ОСОБА_1 синців. Дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності. Дитина залишена під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного сп`яніння. Помешкання, в якому проживає дитина, не пристосоване до її проживання. Комісією зроблено висновок - «дуже небезпечно» та відібрано дитину.

З висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №50 вбачається, що ОСОБА_3 має високий ступінь втрати здоров`я, внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

З акту обстеження умов проживання дітей вбачається, що умови їх проживання знаходяться в незадовільному стані. Квартира потребує капітального ремонту, сморід, брудно, присутні собаки та кіт. Для дітей виділені окремі кімнати, спальні місця, присутні одяг та взуття по сезону у недостатній кількості, усе занедбане. Кімнати потребують капітального ремонту.

ОСОБА_2 з 09.10.2020 року знаходиться у комунальному некомерційному підприємстві «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради на повному держаному утриманні.

ОСОБА_1 з 04.11.2020 року знаходилась в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації». З 23.04.2021 року перебуває у КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку».

Відповідно до Довідки Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації» №01-16/19 від 04.03.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають на повному державному забезпеченні.

Відповідно до листа КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради №504 від 25.06.2021 року у ОСОБА_2 вроджений порок розвитку головного мозку, дифузно-м`язова гіпотонія, велика арахноїдальна киста середньої черепної ямки - лобно-скроневої та теменної частки з проростанням у кістки лицьового черепа. Стан дитини дуже важкий, потребує нейрохірургічної операції в місті Києві.

Також зазначено, що мати на протязі перших двох років дитину у нейрохірурга не спостерігала, призначення лікарів не виконувала, від відвідування дитячої поліклініки та від консультацій спеціалістів відмовлялась. Тим самим погіршила стан здоров`я дитини, що призвело до інвалідізації. Права дитини на медичне обслуговування та охорону її здоров`я повністю були ігноровані матір`ю.

Відповідно до Довідки Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації» №01-22/16 від 09.03.2021 року ОСОБА_9 у період перебування дітей у закладі відбудувала їх 12 разі (з 04.11.2020 по 23.04.2021).

Відповідно до довідки КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» № 401 від 29.06.2021 року за час перебування ОСОБА_1 у вказаному закладі близькі родичі не відвідували дитину. Також зазначено, що згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 02.06.2021 року № ШЗЦ - 85272/2021/233702, ОСОБА_1 має порушення інтелектуального розвитку та із зниженим зором. Дитині рекомендована освітня програма закладу освіти з корекційним розвитком для дитини з інтелектуальними порушеннями, а тому опитування дитини з приводу поведінки її матері може спричинити стрес та вплинути на психологічний стан.

27.07.2021 до Приморської районної адміністрації надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради, в якому зазначено, що 21.07.2021 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло колективне звернення мешканців будинку за адресою - АДРЕСА_1 , щодо недоцільності повернення дітей у родину « ОСОБА_3 », у зв`язку з тим, що батьки продовжують вести аморальний спосіб життя.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання у повній мірі положень чинного законодавства щодо дотримання батьками обов`язків щодо утримання та виховання дітей, та з превалюванням інтересів батьків над інтересами дитини, що є невірним.

На підставі клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 12.10.2020 року № 07/10899 про невідкладене відібрання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис про народження № 8326 від 18.08.2014 року, реєстрація - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис про народження № 4101 від 05.09.2018 року, реєстрація - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області), було з`ясовано наступне.

На контролі служби у справах дітей Одеської міської ради перебуває питання соціального захисту прав та інтересів малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виховуються матір`ю - ОСОБА_3 , проживають за адресою - АДРЕСА_2 .

Мати дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВОМУГУ МВС України в Одеській області від 16.07.2009 року) офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями.

Зі слів, ОСОБА_3 , вона одинока матір, відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З метою підтвердження відомостей про батька дитини, зроблено запит в Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

09.10.2020 року о 16:35 годині спеціалісту служби у справах дітей Одеської міської ради від інспектора ювенальної превенції Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області стало відомо про те, що ОСОБА_3 перебуває в неадекватному стані під дією алкогольних речовин.

Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспектором ювенальної превенції Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, фахівцями центру соціальних служб Одеської міської ради було здійснено негайний виїзд за адресою проживання родини ОСОБА_3 для з`ясування обставин.

За результатами комісійного виїзду було встановлено, що в квартирі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує капітального ремонту. Малолітні діти сплять на брудній білизні, дитячі речі не в достатній кількості, низький рівень гігієни дітей у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Малолітні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не розмовляють на рівні відповідно до їх віку. У квартирі стійкий затхлий сморід, сирість, пліснява. Матір має низький виховний потенціал, не займається розвитком, вихованням своїх малолітніх доньок в повному обсязі, та не в змозі задовольнити елементарні потреби дітей. ОСОБА_1 не відвідує жодний дошкільний навчальний заклад.

Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки дитини від 09.10.2020 року, було встановлено, що проживання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю загрожує їх життю та здоров`ю.

При складанні акту фіксується виявлення таких факторів: незабезпечення дитини необхідним харчуванням, лікуванням, доглядом; залишення дитини віком до 7 років або дитини у безпорадному стані (хворої, з обмеженням життєдіяльності тощо) в приміщенні, громадському або іншому місці без нагляду осіб, які досягли 14 років; залишення дитини віком до 10 років більше ніж на півгодини на вулиці без відповідного до сезону одягу або без дотримання відповідного до віку температурного режиму; залишення дитини під наглядом осіб, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під дією психоактивних речовин, із ознаками вираженого психічного розладу; обставини стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій, збройних конфліктів тощо.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України можливе відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Відповідно до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено порядок відібрання дитини від батьків органами опіки та піклування.

Якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10 до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 року № 585.

З метою вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дітей, малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради, малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було доставлено до КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» м. Одеса.

На підставі клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 12.10.2020 року № 07/10899 про невідкладене відібрання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_3 , Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано Розпорядження від 13.10.2020 року № 432.

З висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 50 від 25.11.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 має високий ступінь втрати здоров`я.

Вказаний висновок містить відомості про дійсність висновку до 25.05.2021 року, однак на думку колегії суддів вказане не може свідчити, що станом на 26.05.2021 року ОСОБА_3 вже не має вад зі здоров`ям.

Згідно п. 2. Наказу МОЗУ від 18.11.2013 № 981 «Про затвердження Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків» висновок ЛКК видається за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, за зверненням служби у справах дітей за місцем виявлення дитини. Згідно з п. 6 висновок ЛКК видається строково, відповідно до перебігу хвороби та обмеження життєдіяльності і підлягає перегляду кожні півроку або у разі надходження заяви батька, матері щодо перегляду, яка розглядається протягом тижня. Отримання повторного Висновку Службою у справах дітей не передбачено чинним законодавством.

Інформація щодо звернення матері до Одеського психіатричного диспансеру Одеської міської ради щодо перегляду висновку відсутня.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що з 04.11.2020 р. - 23.04.2021 р. члени родини дітей відвідували останніх, приносили солодощі і фрукти.

Однак, вказане не може свідчити про належне виконання батьківських обов`язків, оскільки стан ОСОБА_2 дуже важкий, потребує нейрохірургічної операції, а мати не вчиняла жодних дій щодо звернення до лікарів для встановлення стану дитини та не намагалась надати необхідну допомогу. Не наданої доказів покращення житлово-побутових умов.

Також мати на протязі перших двох років дитину у нейрохірурга не спостерігала, призначення лікарів не виконувала, від відвідування дитячої поліклініки та від консультацій спеціалістів відмовлялась, тим самим погіршила стан здоров`я дитини, що призвело до інвалідізації.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Принципом 6 Декларації прав дитини ( Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Ассамблеї ООН від 20.11.1959) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки тощо). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

За результатами комісійного виїзду та з наявних у справі світлин встановлено, що в квартирі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує капітального ремонту. Малолітні діти сплять на брудній білизні, дитячі речі не в достатній кількості. Низький рівень гігієни дітей у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Малолітні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не розмовляють на рівні відповідно до їх віку. В квартирі стійкий затхлий сморід, сирість, пліснява. Матір має низький виховний потенціал, не займається розвитком, вихованням своїх малолітніх доньок в повному обсязі, та не в змозі задовольнити елементарні потреби дітей. Колегія суддів переконалася у цьому під час надання останньою пояснень у судовому засіданні. Дитина ОСОБА_1 не відвідує жодний дошкільний навчальний заклад.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Апелянт посилається на те, що 21.07.2021 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло колективне звернення мешканців будинку за адресою - АДРЕСА_1 , щодо недоцільності повернення дітей в родину « ОСОБА_3 », у зв`язку з тим, що батьки продовжують вести аморальний спосіб життя, з проханням взяти зазначену інформацію до уваги. Вказану інформацію не було спростовано відповідачем.

Враховуючи викладені обставини, наявність переконливих доказів про реальну небезпеку для життя та здоров`я дітей, яка на час розгляду справи апеляційним судом не може бути усунута іншими заходами ніж відібрання дітей від батьків, колегія суддів вважає за необхідне позов органу опіки та піклування задовольнити.

Зазначене відповідає наведеній практиці Європейського суду з прав людини та Декларації прав дитини.

Оскільки за матеріалами справи не встановлена можливість передачі дітей іншим членам родини відповідачки, саме на позивача покладено обов`язок по подальшому влаштуванню дітей. Питання щодо влаштування дитини має вирішуватись безпосередньо позивачем після набрання судовим рішенням законної сили.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної заяви Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, за вищевказаного обґрунтування.

У відповідності до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, тому відсутні підстави для його стягнення.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Відібрати малолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_3 .

Тимчасово влаштувати малолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст рішення складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе