ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3094/21 Справа № 202/5101/20 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач отримує пенсію, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, відтак, не є такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 07.07.2020 року.

З пенсійного посвідчення від 02.03.2006 року, виданого Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що вона є пенсіонером.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

Дохід ОСОБА_1 за період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 рік становить 15 780, 18 грн., середньомісячний дохід складає 2 630, 03 грн., що підтверджується довідкою №6201 2121 8317 1261.

Відповідно до довідки № 260 від 10.11.2020 року дохід ОСОБА_2 з травня 2020 року по жовтень 2020 року складає 60 159, 67 грн., середньомісячний дохід складає 10 026, 61 грн.

На утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 04.12.2020 року, та малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 04.12.2020 року.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, колегія суддів встановила, що позивачка є пенсіонеркою, непрацездатною, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, не надає, хоча є працездатним, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.

Підстав, передбачених положеннями ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір не встановлено.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачка хоча і є непрацездатною, проте отримує пенсію за віком, яка на час звернення з позовом перевищує прожитковий мінімум на одну особу, а тому остання не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, є безпідставними, так як положення ст. 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має важке захворювання "меланома шкіри п`яточної області лівої стопи" та потребує серйозного лікування.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з яких витрачає на придбання ліків, оплату комунальних послуг та продуктів харчування, у зв`язку з чим, коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати син.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає за можливе, виходячи з обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують допомоги, позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання матері у розмірі по 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідного віку, щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. Саме такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та доцільним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року необхідно скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері у розмірі по 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідного віку, щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері у розмірі по 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідного віку, щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова