Справа № 760/5359/20
Провадження № 2/760/414/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Козленко Г.О.,

при секретарі Король О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просили:

- розірвати укладений між ОСОБА_1 да ОСОБА_3 договір про надання послуг;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 4477,39 грн., сплачених відповідно до договору, 27810 грн. 00 коп. пені та 20000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилалися на те, що 08.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено у спрощеній формі договір про надання послуг, за умовами якого відповідач зобов`язався організувати здійснення фото- та відеозйомки церемонії весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , котре мало відбутися 14.09.2019 року, та у строк не пізніше 60 днів після указаної дати передати ОСОБА_1 , як замовнику, готову продукцію - фотознімки та відеофільм з церемонії.

У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася вартість зазначених послуг у розмірі 9000,00 грн., які були сплачені нею в два етапи - 2000,00 грн. в момент укладення договору (аванс) та 7000,00 грн. у день весілля (14.09.2019 року).

Однак, незважаючи на виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором у повному обсязі, станом на 13.11.2019 року відповідач передав позивачу лише фотознімки весілля, а у телефонній розмові, яка відбулася 09.01.2020 року, повідомив ОСОБА_1 про те, що всі відеозаписи весілля після церемонії викупу нареченої (зйомка в парку, біля РАЦСу, виїзна церемонія та святкування в ресторані) були втрачені внаслідок пошкодження комп`ютера. У той же день ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 4522,61 грн. шляхом здійснення переказу на картковий рахунок останньої.

За вказаних обставин, а також зважаючи на неможливість врегулювання спору у досудовому порядку, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на положення Закону України "Про захист прав споживачів", просила суд розірвати вищенаведений договір, а також стягнути з відповідача на її користь залишок коштів, сплачених нею за договором, у розмірі 4447,39 грн. та пеню за період з 14.11.2019 року по 10.02.2020 року у розмірі 27810,00 грн.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі по 20000,00 грн. кожному з позивачів, останні наголошували на тому, що протиправна бездіяльність відповідача негативно позначилася на їх психічному та моральному стані. Так, у зв`язку з ситуацією, яка склалася, було втрачено важливу частину їх спогадів, вони позбавлені можливості освіжити свою пам`ять шляхом перегляду відеозапису подій весілля, отримати позитивні емоції від спогадів після такого перегляду і показати відеозапис у майбутньому своїм дітям й онукам.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року справу було передано на розгляд за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року задоволено апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасовано ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.01.2021 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , в якій вона, посилаючись на добровільне повернення відповідачем суми коштів за договором у розмірі 4522,61 грн., підтримала свої позовні вимоги лише в частині вимог про розірвання договору про надання послуг, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 08.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено угоду про надання про послуг, за умовами якого відповідач зобов`язався організувати здійснення фото- та відеозйомки церемонії весілля, котре мало відбутися 14.09.2019 року, та у строк не пізніше 60 днів після указаної дати передати ОСОБА_1 , як замовнику, готову продукцію - фотознімки та відеофільм з церемонії.

У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася вартість зазначених послуг у розмірі 9000,00 грн., які були сплачені нею в два етапи - 2000,00 грн. в момент укладення договору (аванс) та 7000,00 грн. у день весілля (14.09.2019 року).

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями угоди про надання послуг та листа Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 17.05.2020 року.

09.10.2019 року ОСОБА_1 було передано фотографії шляхом повідомлення та посилання на файлообмінник "FexNet", що підтверджується витягом з електронного листування між ОСОБА_1 та відповідачем в електронному додатку Viber від 01.10.2019 року.

Також, згідно зі звітом фотографа ОСОБА_4 від 11.10.2019 року ОСОБА_1 отримала фотографії на електронному носії при зустрічі.

Разом з тим, як вбачається з витягом з електронного листування між ОСОБА_1 та відповідачем в електронному додатку Viber, його пояснень на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 25.05.2020 року та листа Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 17.05.2020 року, відповідач свої зобов`язання за договором щодо здійснення та надання замовнику відеозапису весілля не виконав та лише 08.01.2020 року передав ОСОБА_5 частину відеоматеріалу з весілля, яка збереглася.

Відповідно до дублікату квитанції з банку від 09.01.2020 року за № відповідач повернув ОСОБА_1 вартість сплаченої неї послуги відео-зйомки у розмірі 4522,61 коп.

Крім того, як вбачається з листа позивача на адресу суду від 02.02.2021 року, 30.07.2020 року відповідач сплатив позивачу 4477,39 грн.

Тобто, відповідачем у повному обсязі повернуто позивачеві суму сплачених нею коштів за договором послуг.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позовних вимог, посилалася на те, що у порушення умов угоди про надання послуг, відповідач не виконав свої зобов`язань за угодою в частині передачі відеозйомки її весілля, що, як наслідок, є підставою для розірвання договору, стягнення частини коштів за договором та пені.

Так, згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У відповідності до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірною позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Тобто, за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №910/7981/17.

При цьому, закінчення строку договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань та звільняє сторони від відповідальності за його порушення, якщо таке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Як вже зазначалося вище, строк виконання договору про надання послуг становив не пізніше 60 днів з дня зйомки весілля (14.09.2019), тобто строк дії договору закінчився 14.11.2019 року.

Таким чином, оскільки строк дії договору про надання послуг закінчився ще 14.11.2019 року, а також враховуючи те, що у зв`язку із повним поверненням відповідачем коштів за договором позивач ОСОБА_1 не підтримала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь 4477,39 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 4477,39 грн. задоволенню не підлягають.

У свою чергу, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 10.11.2021 року по справі №910/8060/19, під ефективним способом захисту порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також встановлений факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині передачі ОСОБА_1 відеозйомки з весілля, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 , визнаючи розмір пені у розмірі 27 810,00 грн., виходила з того, що прострочення виконання зобов`язання розпочалося 14.11.2019 року, а три відсотки вартості роботи визначаються з загальної суми договору, а саме з суми 9 000,00 грн.

Водночас, згідно з витягом з електронного листування ОСОБА_1 та відповідача у додатку Viber, строк виконання відповідачем зобов`язання з передачі позивачу відеозйомки було продовжено на три тижні. Тобто, строк виконання зобов`язань відповідача спливав 04.12.2019 року.

Крім того, оскільки 09.01.2020 року відповідачем було передано позивачу повну суму відшкодування за договором за оплачену послугу з відеозйомки (4522,61 грн.), суд вважає, що саме вказана дата є кінцем прострочення виконання зобов`язання, а сума, з якої слід розраховувати розмірі пені, враховуючи умови договору в частині визначення вартості оплати та скидки, становить 4500,00 грн., що відповідає вимогам ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору у період з 04.12.2019 року до 09.01.2020 року у розмірі 4995,00 грн. (135 грн. х 37 днів).

Вирішуючи позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Отже, з наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст. 16 та 23 ЦК України і ст.ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Як зауважує Європейський суд, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року).

Відтак, беручи до уваги те, що умови договору про надання послуг відеозйомки не виконано з вини відповідача, а також оцінюючи важливість для людини такої важливої події в її житті як укладення шлюбу та створення сім`ї, суд знаходить обгрунтованим посилання позивача ОСОБА_1 на те, що бездіяльністю відповідачу їй було завдано моральних страждань.

При цьому, визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди та виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд, з урахування обставин справи, характеру та обсягу страждань, які зазнала ОСОБА_1 через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог іншого позивача ОСОБА_2 про відшкодування йому моральної шкоди, адже відповідно до умов угоди про надання послуг від 08.07.2019 року споживачем послуг, які зобов`язався надати відповідач, є ОСОБА_2 . Тобто, у даному випадку, ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) пеню у розмірі 4 995 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.О. Козленко