Провадження № 2/643/4719/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання в Московському районі м. Харкова, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Харківської міської ради № 194 від 22.03.2017. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2006 у справі № 643/11919/16-ц, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. На даний час у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, відповідач по справі та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач з січня 2021 по теперішній час у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, вивіз свої речі та проживає в іншій країні. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує її витрати. Позивач вказує, щ відповідач не проживає у квартирі понад шести місяців без поважних причин, та має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на підставі ст. ст. 71,72 ЖК України.

Ухвалою від 21.07.2021 відкрито провадження у справі, і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.

Третя особа Харківська міська рада надала до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не надано належних, допустимих та достатніх письмових доказів на підтвердження факту непроживання відповідача протягом певного часу.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і вчасно.

Позивач у позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Зважаючи на те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, і підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.03.2017 № 194, ОСОБА_1 визнано наймачем житлової площі двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 зі складом сім`ї 5 осіб: ОСОБА_1 наймач, ОСОБА_2 чоловік; ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 батько.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 у справі № 643/11919/16-ц, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова на час звернення позивача з даним позовом до суду за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У справах про наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Розглядаючи справу, суд має враховувати інтереси всіх сторін і вирішувати спір залежно від установленого та на підставі закону, а також враховуючи, що внаслідок визнання особи такою, що втратила право користування житлом, порушується право особи на житло.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що надана позивачем копія довіреності від 26.07.2019, посвідчена консулом Посольства України в Китайській Народній Республіці, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси у відповідних певних установах з питань зняття його з реєстраційного обліку (виписки) за адресою: АДРЕСА_2 , строк дії якої закінчився 26.07.2020, не є належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження факту непроживання відповідача за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , як зазначає у позові позивач, з січня 2021.

Жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі більше ніж півроку без поважних причин, позивачем суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Третя особа Відділ реєстрації місця проживання в Московському районі м. Харкова 61001 м. Харків, вул. Юр`ївська, 13.

Третя особа Харківська міська рада 61003 м. Харків, майдан Конституції, 7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. В. Поліщук