1Справа № 335/9387/19 2/335/88/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзеський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,

представника позивача адвоката Литвинець Ю.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів 1 та 2 адвоката Степанової Л.Г.,

представника відповідача 3 Король К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «Добробуд-КТІС», третя особа: Орган опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради, про визнання договору частково удаваним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «Добробуд-КТІС», яку під час розгляду уточнила, в якій просить суд:

- визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху літ. А13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Приватним підприємством «Добробуд-КТІС» та ОСОБА_5 , посвідчений Бєлоусовою В.О., приватний нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.05.2012 року і зареєстрований в реєстрі за № 1469 - удаваним (з моменту його укладання) в частині одного покупця - ОСОБА_5 ;

- визнати її та ОСОБА_5 покупцями за договором купівлі-продажу нежилого приміщення першого поверху літ. А-13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між Приватним підприємством «Добробуд-КТІС» та ОСОБА_5 , посвідченим Бєлоусовою В.О., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 30.05.2012 року і зареєстрованого в реєстрі за № 13469, - кожен по Ѕ частці приміщення;

- визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 37773825) від 20.05.2015 року на нежитлове приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - в частині розміру частки ОСОБА_5 у праві власності на це приміщення, визначивши, що вона складає Ѕ частку;

- визнати, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає Ѕ частку;

- визнати за нею право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що навесні 2012 року вона та ОСОБА_5 , вирішили відкрити стоматологічний кабінет для надання стоматологічних послуг громадянам.

З цією метою, за попередньою домовленість з ОСОБА_5 , позивач розпочала пошук приміщення де можна було б надавати зазначені послуги. За домовленістю з ОСОБА_5 , вони домовились, що кожен із них повинен внести кошти по Ѕ частині на придбання такого приміщення.

Якось, позивачеві стало відомо, що продається нежиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало Приватному підприємству «Добробуд-КТІС».

Познайомившись із генеральним директором вищезазначеного підприємства, гр. ОСОБА_6 , оглянувши приміщення, та провівши з ОСОБА_6 переговори щодо його придбання, вона домовилась про укладання з ним договору купівлі-продажу приміщення. В подальшому, позивач та ОСОБА_5 , а також продавець приміщення, тобто ОСОБА_6 узгодили умови договору купівлі-продажу.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що на той час, у неї з ОСОБА_5 були доволі близькі стосунки, він жив разом з нею, був членом її сім`ї, вони вели спільне господарство, вона повністю довіряла йому, а він їй.

Зважаючи на такі відносини, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вирішили, що єдиним покупцем у договорі купівлі-продажу приміщення буде зазначено саме ОСОБА_5 , а вартість приміщення буде ними сплачена продавцю порівну.

Позивач звертає увагу суду, що на момент приміщення, ОСОБА_5 жодних стосунків із своєю дружиною не підтримував, ще з 2010 року вони проживали окремо, спільне господарство не вели.

Відповідач ОСОБА_1 , за позицією позивача, виставила ОСОБА_5 з його речами «за двері» повідомивши, що він не відповідає її вимогам (як чоловік, що повинен бути поруч з нею), вона не бачить з ним перспектив подружнього життя. 22.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір.

30.05.2012 року було укладено договір купівлі-продажу вказаного вище приміщення. Грошові кошти за приміщення позивач та ОСОБА_5 внесли (передали) продавцю (в особі генерального директора ПП «Добробут-КТІС» порівну (по Ѕ частини кожний), а у договорі, формально було зазначено лише одного покупця - ОСОБА_5 . Договір було нотаріально посвідчено у день його укладання. Ключі від приміщення були передані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Після придбання приміщення позивач займалася його ремонтом під стоматологічний кабінет.

Оскільки під час ремонту приміщення було виконано його реконструкцію, у травні 2015 році було здійснено реєстрацію права власності на це приміщення із видачою свідоцтва про право власності на нерухоме майно (на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13.10.2014 року).

У зазначеному приміщенні позивач та ОСОБА_5 надавали стоматологічні послуги громадянам. На момент звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_2 продовжує користуватися приміщенням, надає в ньому стоматологічні послуги; слідкує за технічним станом комунікацій, здійснює за потреби ремонт.

З метою утримання приміщення та прибудинкової території, позивач, вважаючи себе його співвласником, 16.11.2015 року уклала з ТОВ «Умвельт-Запоріжжя» договір на послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів; 31.12.2015 року вона також уклала договір з ТОВ «Явір-2000 Запоріжжя» договір на централізовану охорону; з ВАТ «Запоріжжяобленерго» договір про постачання електричної енергії.

Під час укладання договору купівлі-продажу, позивач та ОСОБА_5 домовлялись з продавцем про істотні умови договору купівлі-продажу приміщення; вони скористалися правами покупців, кожен в рівних частках. Обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконали як позивач так і ОСОБА_5 , зокрема вона та ОСОБА_5 сплатили за вказане приміщення по 17 222,25 грн. кожний).

Оскільки позивач та ОСОБА_5 планували офіційно узаконити свої стосунки, як чоловіка та дружини, ними спільно було вирішення питання щодо оформлення права власності приміщення саме тількина ОСОБА_5 , як майбутнього чоловіка.

Таким чином, ОСОБА_5 вдав з себе єдиного покупця, будучи лише формально зазначеним таким у договорі єдиним покупцем, хоча, насправді, покупцями були ОСОБА_7 та він. Тобто зазначений договір є удаваним в частині одного покупця - ОСОБА_5 ..

Також, позивач посилається на те, що вона і ОСОБА_5 здійснювали свої права співвласників приміщення за взаємною згодою; користувалися приміщенням на рівних умовах, як на його співвласники.

ОСОБА_5 визнавав її співвласником придбаного приміщення, у тому числі при свідках: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Проте, нажаль ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 раптово помер. Не задовго до його смерті, вони спільно вирішували щодо необхідності офіційного оформлення за позивачем право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет за адресою: АДРЕСА_1 . Проте через смерть ОСОБА_5 цього не відбулось.

На сьогодні право власності на спірне приміщення за позивачем не зареєстроване, через це вона не може вчиняти щодо нього будь-які правочини. Тому вона вимушена звернутися із цим позовом до суду.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку із смертю ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначене приміщення.

27.03.2019 року Приватним нотаріусом Філіповою І.П. (Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межева) було заведено спадкову справу № 65/2019.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є відповідачі у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак відповідач ОСОБА_4 не визнає ОСОБА_2 співвласником спірного приміщення.

Відповідачу ОСОБА_1 відомо, що приміщення було придбано позивачем та ОСОБА_5 , вона неодноразово визнавала позивачку власницею Ѕ частки приміщення, а також те, що вона, за свої кошти, здійснювала його ремонт та реконструкцію, що підтверджується звукозаписом їх розмови.

Проте, у позасудовому порядку вирішити спірні питання сторони не смогли, оскільки відповідачі не погоджуються компенсувати їй вартість частки у праві власності на приміщення, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 і звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2019 року, прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

09.10.2019 року на адресу суду від відповідача 1 ОСОБА_1 , відповідача 2 ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони просять у позові ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

У письмовому відзиві відповідачі не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_2 . Зазначають, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2012 року укладеного між ПП «Добробуд-КТІС», з одного боку як продавець, та ОСОБА_5 , з іншого боку як покупець, в особисту приватну власність ОСОБА_5 перейшло нежитлове приміщення першого поверху літ. А-13, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційною вартістю 156 773,00 грн., балансовою 34 444,49 грн.

Відповідно до пункту 2.2. договору, цей продаж сторони здійснюють за 34 444,49 грн. (у т.ч. ПДВ), які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Відповідно до п. 3.2. договору, продавець передав предмет договору покупцю до підписання цього договору.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважають, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в цій частині, які б вказували на наявність фінансових взаємовідносин між нею та власником квартири ОСОБА_5 (розписка, договір про спільну діяльність тощо).

Відповідач вважає та стверджує, що позивач по справі не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу квартири, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором купівлі-продажу. Також позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що саме вона за власні кошти розрахувалася за Ѕ частину квартири, та яку суму це склало.

Позивач не вказала у позові, чим підтверджується те, що власнику квартири (покупцю) ОСОБА_5 та ПП «Добробут-КТІС» в особі директора Кисельова Є.Г., приватному нотаріусу ЗМНО ОСОБА_18 як сторонам свідомо, з певною метою, документально оформили правочин купівлі-продажу з одним покупцем, але насправді між ними мали виникнути інші правовідносини за договором.

Позивач не вказує у позовній заяві, чи було укладено нею (за участю покупця ОСОБА_5 ) перед укладанням основного договору купівлі-продажу розписку, попередній договір або договір про завдаток, або договір з агентством нерухомості для обслуговування покупця нерухомості (надання послуг з пошуку та супроводу цього об`єкту), що ставить під сумнів дійсні обставини правовідносин між нею та ОСОБА_5 перед купівлею об`єкту.

Також позивач не надала суду належних та допустимих доказів в частині того, що вона дійсно могла внести певну частину вартості квартири на момент її придбання, тобто - мала певні заощадження або ж докази інших джерел походження коштів на придбання спірної квартири за таку вартість (або за іншу).

З приводу позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частку нежитлового приміщення (спірної квартири), то відповідачі також вважають, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки задовольняючи вимоги позивача щодо переведення на позивача прав покупця за договором купівлі-продажу квартири, суд не має права визначити її право власності на дане нерухоме майно як сторони у договорі.

Відповідно до Декларації про початок будівельних робіт від 12.04.2013 року вбачається, що у квартирі (нежитловому приміщенні АДРЕСА_1 було надано дозвіл на проведення будівельних робіт: реконструкція, замовник - ФОП ОСОБА_2 .

З фінансових документів щодо обсягів та вартості придбання матеріалів та інвентарю позивач надала суду квитанції на загальну суму 20 401,60 грн.; у жодному з цих документів чітко не вказано платника, що дозволяє стверджувати про часткову оплату вартості цих матеріалів (на час їх придбання) також померлим ОСОБА_5 як власником приміщення, а саме на суму 12 028,30 грн.

Жодних інших документів фінансового характеру між ФОП ОСОБА_2 та власником приміщення ОСОБА_5 ні на час початку будівельних робіт, ні в ході них позивачем суду не надано. Тому взагалі не відомо, який обсяг робіт та матеріалів було сплачено позивачем ОСОБА_2 .

За відсутності договорів про спільну діяльність (та/або інших) укладених між власником приміщення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та пропуску строків позовної давності щодо вимог про поділ витрат (грошових коштів) враховуючи позовні вимоги позивача ці витрати слід вважати такими, що понесені власником приміщення - ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 у рівних частках, по 12 028,30 грн. кожним.

Крім того, відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу, вказано, що витрати пов`язані зі складанням та посвідченням цього договору оплачує покупець.

Позивачем щодо цього обсяги грошових розрахунків під час звернення до суду замовчувалися, тому вони також (враховуючи їх несення фактично ОСОБА_5 ) мають бути враховані під час вирішення цієї справи по суті, шляхом зменшення вартості частки, на яку фактично претендує позивач по справі ОСОБА_2 .

На час звернення до суду з позовом будь-яких судових рішень про встановлення режиму спільного проживання або фактичних шлюбних відносин між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 немає.

Щодо позовних вимог відносно визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37773825, видане 20.05.2015 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, на думку відповідачів, вказані вимоги відповідачі вважають взагалі не обґрунтовані.

01.11.2019 року відповідачем-3 ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить у позові ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. ОСОБА_4 зазначила, що позивач ОСОБА_2 не надала суду жодних належних та допустимих доказів в частині, які би вказували на наявність фінансових взаємовідносин між нею та власником квартири ОСОБА_5 (розписка, договір про спільну діяльність тощо).

Відповідно до пункту 7.1 договору купівлі-продажу зазначено, що сторони стверджують, що цей договір не носить характеру удаваної угоди та здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного.

ОСОБА_4 вказує, що її син ОСОБА_5 , з яким вона мала довірчі стосунки, завжди радився неї по роботі та по життю, розповідав про всіх своїх колег, з одним хлопцем колегою приїзжав до неї у село у гості.. Та ніколи не робив акценту та не розповідав про ОСОБА_2 , про те, що така колега існує дізналася у нього на похоронах., коли до неї підходили, зі своїми співчуттями, його друзі та колеги, вона хоча і була з ними, проте держалась осторонь неї.

Між відповідачем 1 ОСОБА_1 та відповідачем 2 ОСОБА_3 від імені якої діє відповідач-1, заздалегідь домовились про прийняття спадщини і чекали закінчення піврічного терміну з дня смерті сина, щоб згідно закону вступити до спадщини.

Однак 21.08.2019 року за день до закінчення півріччя з дати смерті сина ОСОБА_5 адвокат позивача ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса Філіпової І.П. , з копією позовної заяви до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, з метою призупинити вступ до спадщини. На думку відповідача вказане зроблено навмисно для того щоб позивач, яка уже на той час щонайменше півроку там працювала в цьому приміщенні, надалі могла працювати і заробляти гроші. Проте вказане призводить відповідача до матеріальних і моральних збитків, через неможливість їм, законним спадкоємцям, здавати це приміщення в оренду. Оскільки відповідач 3 є особою похилого віку, та має захворювання, їй необхідні гроші на лікування.

Таким чином, відповідач 3 стверджує, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу квартири, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором купівлі-продажу. Також позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що саме вона за власні кошти розраховувалась за Ѕ частину квартири, та яку суму це склало.

Позивач не вказала у позові, чим підтверджується те, що власнику квартири (покупцю) ОСОБА_5 та ПП «Добробут-КТІС» в особі директора Кисельова Є.Г., приватному нотаріусу ЗМНО ОСОБА_18 як сторонам свідомо, з певною метою, документально оформили правочин купівлі-продажу з одним покупцем, але насправді між ними мали виникнути інші правовідносини за договором.

Позивач не вказує у позовній заяві, чи було укладено нею (за участю покупця ОСОБА_5 ) перед укладанням основного договору купівлі-продажу розписку, попередній договір або договір про завдаток, або договір з агентством нерухомості для обслуговування покупця нерухомості (надання послуг з пошуку та супроводу цього об`єкту), що ставить під сумнів дійсні обставини правовідносин між нею та ОСОБА_5 перед купівлею об`єкту.

Також позивач не надала суду належних та допустимих доказів в частині того, що вона дійсно могла внести певну частину вартості квартири на момент її придбання, тобто - мала певні заощадження або ж докази інших джерел походження коштів на придбання спірної квартири за таку вартість (або за іншу).

З приводу позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частку нежитлового приміщення (спірної квартири), то відповідачі також вважають, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки задовольняючи вимоги позивача щодо переведення на позивача прав покупця за договором купівлі-продажу квартири, суд не має права визначити її право власності на дане нерухоме майно як сторони у договорі.

Відповідно до Декларації про початок будівельних робіт від 12.04.2013 року вбачається, що у квартирі (нежитловому приміщенні АДРЕСА_1 було надано дозвіл на проведення будівельних робіт: реконструкція, замовник - ФОП ОСОБА_2 .

З фінансових документів щодо обсягів та вартості придбання матеріалів та інвентарю позивач надала суду квитанції на загальну суму 20 401,60 гр.; у жодному з цих документів чітко не вказано платника, що дозволяє стверджувати про часткову оплату вартості цих матеріалів (на час їх придбання) також померлим ОСОБА_5 як власником приміщення, а саме на суму 12 028,30 грн.

Жодних інших документів фінансового характеру між ФОП ОСОБА_2 та власником приміщення ОСОБА_5 ні на час початку будівельних робіт, ні в ході них позивачем суду не надано. Тому взагалі не відомо, який обсяг робіт та матеріалів було сплачено позивачем ОСОБА_2 .

За відсутності договорів про спільну діяльність (та/або інших) укладених між власником приміщення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та пропуску строків позовної давності щодо вимог про поділ витрат (грошових коштів) враховуючи позовні вимоги позивача ці витрати слід вважати такими, що понесені власником приміщення - ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 у рівних частках, по 12 028,30 грн. кожним.

Крім того, відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу, вказано, що витрати пов`язані зі складанням та посвідченням цього договору оплачує покупець.

Позивачем щодо цього обсяги грошових розрахунків під час звернення до суду замовчувалися, тому вони також (враховуючи їх несення фактично ОСОБА_5 ) мають бути враховані під час вирішення цієї справи по суті, шляхом зменшення вартості частки, на яку фактично претендує позивач по справі ОСОБА_2 .

На час звернення до суду з позовом будь-яких судових рішень про встановлення режиму спільного проживання або фактичних шлюбних відносин між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 немає.

Щодо позовних вимог відносно визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37773825, видане 20.05.2015 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, на думку відповідача, дані вимоги не обґрунтовані взагалі, ця особа у якості третьої особи у позові не вказана.

24.10.2019 року на адресу суду від відповідача 4 ПП «Добробуд-КТС» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 . Згідно відзиву, генеральний директор Кисельов Є.Г. позовні вимоги ОСОБА_2 визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З правовою оцінкою обставин, наданих позивачем погоджується. Як зазначено у відзиві, дійсно, генеральний директор ПП «Добробут-КТІС» Кисильов Є.В. проводив переговори з позивачкою щодо придбання нежилого приміщення першого поверху літ А-13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та домовився із нею про укладання договору купівлі-продажу приміщення.

Також, генеральний директор ПП «Добробут-КІС» ОСОБА_6 узгодив із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 умови договору купівлі-продажу приміщення, який було укладено 30.05.2012 року. Грошові кошти за приміщення підприємство, в особі його генерального директора, отримало від позивачки та ОСОБА_5 (порівну), що було засвідчено розпискою, яку позивач надала суду, а у договрі купівлі-продажу приміщення, формально, було зазначено лише одного покупця ( ОСОБА_5 ). Ключі від приміщення підприємство передало ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (кожному по екземпляру).

15.01.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

27.02.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строків позовної давності. Враховуючи те, що оспорюваний правочин укладено у 2012 році, тобто 7 років тому, та по незрозумілим причинам позивач звернулась до суду за захистом своїх прав лише у 2019 року, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав пропущення строку позовної давності.

Також, 27.02.2021 року на адресу від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву від 01.02.2020 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

28.04.2021 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник органу опіки та піклування Борзенко Г.В. просить розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Винести рішення з урахуванням інтересів дитини у у відповідносі до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2021 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

10.06.2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на позов.

31.07.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Просить у позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд позовні вимоги задовільнити повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , та її представник адвокат Степанова О.Г. проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю, підтримують відзив на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 - Король К.В. у судовому засіданні також просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши виступи сторін, допитавши свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона у справі зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 23.05.2012 року між ПП «Добробут-КТІС» (як продавцем), в особі директора Кисильова Є.Г. та гр. ОСОБА_5 як(покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що розташований на першому поверху літ. А-13, розташованого за аресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1469.

Відповідно до умов вказаного договору, продаж нежилого приміщення сторони здійснили за 34 444,49 грн., в тому числі ПДВ, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.

Також судом достовірно встановлено, що укладаючи вищезазначений договір, ПП «Добробут-КТІС», в особі директора Кисильова Є.Г. отримало від гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (в рівних частках) грошові кошти у сумі 34 444,49 грн., що підтверджується розпискою генерального директора ОСОБА_6 .

В подальшому, зроблений ремонт нежилого приміщення першого поверху лі. А-13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та виконано його реконструкцію, а у травні 2015 року здійснено реєстрацію права власності на нежитлове приміщення на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13.10.2014 року із видачою свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 , та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37774167, нежитлове приміщення, першого поверху літ А-13, стоматологічний кабінет, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності та зареєстроване за ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у місті Дніпро помер, про що 27.02.2019 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис за № 1436 та видано свідоцтво про смерть.

ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_1

22.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1393, про що свідчить його копія.

Згідно п. 1.4. та п. 1.5. умов шлюбного договору, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 дійшли згоди про те, що майно, яке підлягає реєстрації, включаючи нерухоме майно, транспортні засоби, а також інше майно, яке буде набуте (куплене, обміняне) ними під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, хто є Стороною правочину з його набуття, і на чиє ім`я таке майно буде зареєстроване. При цьому на купівлю (обмін) та відчуження такого майна згода іншого подружжя не потрібна. Майно, набубте кожним з них до реєстрації шлюбу, а також таке, яке придбане під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю того з них, ким воно набуте, прийнято в дар або успадкування.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають спільну доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є відповідачем-2 у справі.

Станом на час подання позову, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була неповнолітньою особою, у зв`язку з чим ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2021 року, залучено у справі в якості третьої особи - Орган опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради. Однак станом на час ухвалення удом рішення, ОСОБА_3 стала повнолітньою.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Філіповою І.П. заведено спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_5 (номер у спадковому реєстрі 63969428).

Судом встановлено, та сторонами визнається, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є відповідачі у справі - ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_22 (донька) та ОСОБА_4 (його мати), які звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняттям спадщини після померлого ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Перевіряючи наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 30.05.2012 року удаваним в частині визначення особи покупця, суд встановив таке.

Так, з показань сторін вбачається, що дії щодо пошуку спірного приміщення, та переговори щодо укладання договору купівлі-продажу приміщення, здійснювалися саме позивачем. Генеральним директором ПП «Добробут-КТІС» Кисильовим Є.Г. узгоджено із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 умови договору купівлі-продажу приміщення, який було укладено 30.05.2012 року. Грошові кошти за приміщення підприємство, в особі, його генерального директора, отримало від позивачки та ОСОБА_5 (порівну), що було засвідчено розпискою, оригінал якої у судовому засіданні безпосередньо досліджено, а у договорі купівлі-продажу приміщення, формально, було зазначено лише одного покупця ( ОСОБА_5 ).

Дійсність розписки, факт її підписання саме керівником продавця приміщення відповідачами не спростовані.

Твердження представника відповідача ОСОБА_1 з приводу того, що у розписці повинні бути підписи інших учасників спірного правочину є безпідставним, такими, що не гуртуються на нормах матеріального права та звичаях ділового обороту.

Згідно відзиву відповідача ПП «Добробут-КТІС» та пояснень директора ОСОБА_6 , ключі від приміщення, підприємство передало ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (кожному по екземпляру).

Підстав не довіряти такими поясненнями сторін немає. Доказів які спростували такі твердження учасники процесу не надали.

При цьому, в судовому засіданні 24.09.2020 року свідок ОСОБА_9 показала, що

пошуком спірного приміщення займалася саме позивач. В спірному приміщенні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 працювали разом. Вони разом відпочивали. У 2012 році ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбали квартиру, провели ремонт. Грошові кошти за придбання спірного приміщення були вкладені ними порівну, однак договір про купівлю-продажу приміщення було укладено лише із ОСОБА_5 , з тих підстав, що ОСОБА_2 говорила їй, що чоловік повинен бути господарем приміщення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила суду, що у травні 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбали приміщення разом, кожен з них у рівних долях (порівну). Пошуком квартири займалася ОСОБА_2 , нею також здійснено її ремонт. У 2017 році, здійснювався прийом на роботу. Під час спілкування із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 свідку відомо, що їх долі у приміщенні є рівними, вони бажали оформити права власності по Ѕ частки приміщення за кожним, всі питання щодо приміщення вирішувалися ними разом. Однак наприкінці 2018 року ОСОБА_23 почав скаржитися на своє здоров`я. Раптово він у 2019 році помер.

Свідок ОСОБА_10 (знайомий ОСОБА_23 ) суду показав, що ОСОБА_23 всі питання вирішував лише разом із ОСОБА_2 . У 2012 році вони разом придбали приміщення. Обидва здійснювали послуги стоматологічних послуг. ОСОБА_23 пішов із сім`ї, він став проживати разом із ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_5 він знав біля 17 років. Через деякий час він познайомився із жінкою - ОСОБА_2 , з якою ОСОБА_5 проживав. У 2012 році йому стало відомо, що вони разом бажають придбати квартиру. Він особисто допомога ОСОБА_5 перевозити речі, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 робили разом ремонт. В останній час він бачив ОСОБА_23 за 1,5 місяця до смерті. Останній йому повідомляв, що втомився, всі гроші вкладені ОСОБА_2 , а тому буде оформлювати право власності на ОСОБА_2 . Свідок запрошував ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на день народження його дружини на 23 число. Але 23 числа йому подзвонила ОСОБА_2 і повідомила про смерть ОСОБА_23 . Свідок наголосив суду, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 почали проживати разом ще за 2 роки до придбання приміщення. Працювали обидва. Придбали приміщення під стоматологічний кабінет.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що ОСОБА_2 знає з 2010 року. У 2011 році ОСОБА_2 запросила його до неї працювати, де він і познайомився із ОСОБА_5 . Навесні 2012 ОСОБА_2 повідомила, що буде переїжджати в друге приміщення. Говорила що придбала нове приміщення та нове обладнання. Зі слів свідку відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 придбали приміщення разом.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_2 знає як подругу. З ОСОБА_5 вона познайомилась в 2011 році, у них були близькі стосунки. Вони разом бажали придбати стоматологічний кабінет. Наприкінці травня 2012 року вони придбали разом приміщення, 50/50. Оформили юридично на ОСОБА_23 , а Ліцензію на ОСОБА_2 . Свідок наголошує суду, що дії із покупкою приміщення ОСОБА_23 та ОСОБА_2 обговорювали разом у її присутності. Розписку вона не бачила. Вважала що ОСОБА_23 не одружений.

Свідок ОСОБА_14 суду показав про близькі стосунки ОСОБА_23 та ОСОБА_2 . Зазначив, що працює у стоматологічному приміщенні. Підтверджує романтичні стосунки між померлим ОСОБА_23 та ОСОБА_2 .

Матеріалами справи стверджується також, що з метою утримання приміщення та прибудинкової території, позивач, вважаючи себе його співвласником, 16.11.2015 року уклала з ТОВ «Умвельт-Запоріжжя» Договір на послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів.

31.12.2015 року ОСОБА_2 також уклала Договір з ТОВ «Явір-2000 Запоріжжя» договір на централізовану охорону; з ВАТ «Запоріжжяобленерго» Договір про постачання електричної енергії.

Ремонтними роботами у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , займалася позивач, що стверджується долученими до матеріалів справи документами, зокрема видатковою накладною, рахунком-фактури, квитанцією до прибуткового касового ордеру.

При цьому судом не встановлено будь-яких порушень нотаріуса при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору та/або особистої її зацікавленості.

Доводи ОСОБА_4 про те, що позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що вона за власні кошти розраховувалась за Ѕ частину квартири, не відповідає дійсності, та суперечить її відзиву, оскільки ОСОБА_4 у відзиві визнає ту обставину, що як позивач так і ОСОБА_23 сплачували за ремонт спірного приміщення, проте ОСОБА_23 більше, а тому його частка у праві власності повинна бути більше (а.4 Відзиву), що також і заявили свідки.

З прослуханого в судовому засіданні аудіозапису наданого позивачем, встановлено, що відповідачці ОСОБА_1 відомо, що приміщення було придбано позивачем та ОСОБА_23 . Вона неодноразово визнавала, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частки приміщення, а також те, що позивач за свої кошти, здійснювала його ремонт та реконструкцію.

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як убачається із позовної заяви, на обґрунтування позовних вимог позивач посилався на правові підстави, передбачені ст. 235 ЦК України. Частково оспорюючи договір купівлі-продажу позивач вказує про те, що спірний об`єкт нерухомості був придбаний в тому числі і нею за спільні її кошти та кошти ОСОБА_5 . Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, із показів сторін, свідків, наданих письмових доказів є очевидним, що дії щодо пошуку спірного приміщення, його огляду, укладання стосовно нього угод та реалізації їх умов, здійснювала позивач ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_5 , який проживав у близьких відносинах із ОСОБА_2 , і саме вони разом проводили повний розрахунок за придбане нерухоме майно у рівних частках; натомість відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 будь-якої участі в підборі приміщення (квартири) для купівлі та розрахунках за неї не приймали.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_23 ; а в спірному приміщенні вони здійснювали стоматологічній послуги, оскільки саме це було метою набуття у власність майна для підприємництва і переобладнання під стоматологічний кабінет, що відповідало виду діяльності ФОП ОСОБА_2 (терапевтична стоматологія) згідно Ліцензії Серії АГ № 571618.

Покликання відповідачів-1, 2, 3 на те, що спірне нерухоме майно було придбане померлим ОСОБА_23 є неспроможними та необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконали як позивач ОСОБА_2 так і померлий ОСОБА_5 , і вони же скористалися правами покупців, відтак, сторони договору приховали справжніх покупців, оскільки приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було придбане позивачем і ОСОБА_5 , за їх вкладеними порівну коштів, ними здійснено реконструкцію приміщення і воно використовувалося ними та продовжує використовуватися для здійснення стоматологічних послуг.

Крім того, договір купівлі-продажу від 30.05.2020 року оформлявся лише формально на ОСОБА_5 за обставин наведених в поясненнях позивача, директора ПП «Добробут-КТІС» та свідками у справі, з огляду на їх об`єктивну правдоподібність за певних умов часу та обстановки ведення підприємництва.

Всі ці обставини в сукупності і досліджені докази дають правові підстави визнати договір купівлі-продажу від 30.05.2012 року частково удаваними в частині покупця ОСОБА_5 , оскільки саме позивач та померлий ОСОБА_5 , а не лише ОСОБА_5 являються покупцями цього приміщення, яким з дня купівлі до наступного часу користувалася та володіє, як законний власник і була фактичною стороною покупця в оспорюваному у даній справі правочину.

Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документу.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

27.02.2020 відповідач ОСОБА_1 , в особі свого представника, звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності, вважає, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду, який встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки правочин укладено у 2012 році, а ОСОБА_2 звернулася до суду лише у 2019 році.

Статтею 257 ЦК України встановлена позовна давність тривалістю у три роки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, що встановлений ст. 257 ЦК України, до задоволення не підлягає, оскільки виховуючи встановлені по справі обставини, суд визнає, що перебіг позовної давності для позивача розпочався з 23.02.2019 року, тобто з наступного дня після смерті ОСОБА_5 .

Встановлено, що з позовом до суду ОСОБА_2 звернулася 21.08.2019 року, тобто позивач не пропустила строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім, та інші доводи сторін відповідачів 1, 2, 3 не спростовує.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «Добробуд-КТІС» про визнання договору частково удаваним та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху літ. А13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Приватним підприємством «Добробуд-КТІС» та ОСОБА_5 , посвідчений Бєлоусовою В.О., приватний нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.05.2012 року і зареєстрований в реєстрі за № 1469 - удаваним (з моменту його укладання) в частині одного покупця - ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 покупцями за договором купівлі-продажу нежилого приміщення першого поверху літ. А-13, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між Приватним підприємством «Добробуд-КТІС» та ОСОБА_5 , посвідченим Бєлоусовою В.О., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 30.05.2012 року і зареєстрованого в реєстрі за № 13469, - кожен по Ѕ частці приміщення.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 37773825) від 20.05.2015 року на нежитлове приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - в частині розміру частки ОСОБА_5 у праві власності на це приміщення, визначивши, що вона складає Ѕ частку.

Визнати, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає Ѕ частку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення першого поверху літ. А-13, стоматологічний кабінет, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31.08.2021 року.

Повне рішення суду виготовлено 10.09.2021 року.

Суддя В.О. Макаров