ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1494/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-1332/2009 Категорія: 301030000 Пальонний В.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Вініченко Б.Б. Попова М.В.

учасники справи:

скаржник Асоціація керівників шкіл м. Черкаси,

особа, яка подавала заяву про приєднання до апеляційної скарги, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі Свидівоцька сільська рада Черкаського району, Громадське об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Асоціації керівників шкіл м. Черкасита заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської радипро приєднання до вищевказаної апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.11.2009 (повний текст складено 10.11.2009, суддя в суді першої інстанції Пальонний В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, Громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності на будинок,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду у вересні 2009 року з позовом, яким просив визнати за ним право власності на дачний будинок, позначений в технічній документації літ. «А-ІІ», розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що він є членом Громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро», який 27.12.2005 отримав від Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 01.03.2008 між землевласником Свидівоцькою сільською радою та землекористувачем ГО «ДК «Дніпро» було укладено угоду про плату за фактичне користування землею загальною площею 1,67 га за адресою: АДРЕСА_1 . ГО «ДК «Дніпро» надало йому дозвіл на будівництво дачного будинку площею 36 кв. м на місці причепа-трейлера. Після цього, він розробив та затвердив проект 27-07-09-АБ дачного будинку на території бази відпочинку. 15.10.2008 між ним і ТОВ «ЧеркасизалізобетонСтрой» був укладений договір підряду та споруджений будинок для відпочинку. Згодом йому стало відомо, що ГО «ДК «Дніпро» отримало технічний паспорт на збудований ним будинок з метою оформлення на нього права власності. Вважає, що такими діями порушуються його майнові права на будинок відпочинку, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10.11.2009 позов задоволено. Суд першої інстанції вказав, що Свидівоцька сільська рада Черкаського району визнала позовні вимоги, а ГО ДК «Дніпро» проти визнання позовних вимог не заперечувало, отже визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та охоронюваних законом інтересів інших осіб, що є підставою для задоволення позовних вимог у справі.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, Асоціація керівників шкіл м. Черкаси, яка не брала участі у розгляді справи, подала 15.10.2020 апеляційну скаргу, якою просила про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог у справі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказано, що визнання права власності на будинок для відпочинку працівників освіти перешкоджає реалізації статутної діяльності Асоціації керівників шкіл м. Черкаси. Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.09.2010 у справі №2а-2584/10 визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району від 29.11.2005 №128 «Про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно ГО «ДК Дніпро», на підставі якого ГО «ДК Дніпро» видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 27.12.2005. Вказана залишена без змін після перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій, рішення першої інстанції набрало законної сили в частині скасування рішення Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради. Відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно ГО «ДК Дніпро» від 27.12.2005 є похідним від рішення Свидівоцької сільської ради від 29.11.2005 №128 і втратило чинність з моменту визнання рішення протиправним та його скасування. Зазначеним рішенням встановлено, що Виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради не врахував право користування Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (правонаступник управління освіти) земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку, посвідчене державним актом відповідно до розпорядження голови Черкаської РДА від 14.09.1995 №45-р. Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить винятково відповідній територіальній громаді в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування. Дозволи на здійснення будівельних робіт будинків бази відпочинку не надавались, земельна ділянка для цих потреб не відводилась, оскільки з 1995 року управлінню освіти виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення. З аналізу зазначених судових рішень видно, що у ГО «ДК Дніпро» повноважень щодо надання дозволів на будівництво не передбачено законодавством України, тобто його посадові особи діяли з перевищенням повноважень.

17.11.2020 прокурор Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради подав заяву про приєднання до вищевказаної апеляційної скарги, якою просив скасувати рішення суду першої інстанції у справі в частині визнання за ГО «ДК Дніпро» права власності на спірний будинок відпочинку. Дана заява мотивована тим, що земельна ділянка, на якій побудована база відпочинку вчителів, знаходиться на земельній ділянці, яка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання під базу відпочинку вчителів. Право постійного користування виникло в суб`єкта користування до 01.01.2002 і після цієї дати воно зберігається. Отже, на час прийняття оспорюваного рішення суду відповідна земельна ділянка не була вільною та знаходилась у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, відповідне право якого на цю земельну ділянку припинено не було, тому будь-яке будівництво на ній без надання відповідних дозволів було неможливим. Вважає, що оскаржуваним судовим рішенням порушені права територіальної громади міста Черкаси, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

У відзивах на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Заволокін О.О. від 05.11.2020 року та сам позивач у своєму відзиві від 06.09.2021 просили суд апеляційну скаргу та заяву прокурора про приєднання до вказаної скарги відхилити, а рішення суду першої станції залишити без змін , оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

Справа повторно переглядається судом апеляційної інстанції з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 24.06.2021, якою справу передано для продовження розгляду до апеляційного суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги та заяви прокурора в інтересах держави про приєднання до неї, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є членом громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» і йому було надано дозвіл на будівництво нового дачного будинку загальною площею 36 кв. м. на місці причепа-трейлера.

27.12.2005 громадське об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» отримало від виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.5). До переліку об`єктів, які увійшли в дане свідоцтво було включено і будинок ОСОБА_1 під літерою А-ІІ.

На підтвердження права користування землею, на якій знаходиться дана база відпочинку, 01.03.2008 між «землевласником» - Свидівоцькою сільською радою, в особі голови С.М. Вовк, та «землекористувачем» - громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» , в особі голови О.Е. Цебровського, було укладено угоду № 114 про плату за фактичне користування землею, заг. площею 1,67 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Протоколом № 10 «Засідання правління громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» від 23.08.2008 (а.с. 6) ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво дачного будинку площею 36 кв.м. на місці тимчасової парковки причепа-трейлера. Отримавши дозвіл на будівництво, ОСОБА_1 у відведеному місці та за власні кошти такий будинок збудував.

Оскільки, позивачу стало відомо, що дачним кооперативом «Дніпро» було отримано технічний паспорт на збудований ним будинок з метою оформлення права власності на нього, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Крім того, ч.1 ст. 352 ЦПК України визначено, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, особи, які не брали участі у справі повинні довести суду той факт, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17.

Предметом позовних вимог у даній справі є захист права власності позивача, шляхом визнання за ним права власності на дачний будинок, позначений в технічній документації літер. «А-ІІ» по АДРЕСА_1 . Сторонами в цих правовідносинах: позивач ОСОБА_1 та відповідачі Свидівоцька сільська рада Черкаського району та громадське об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро».

Скаржник Асоціація директорів шкіл м. Черкаси, оскаржуючи рішення суду в цій справі, має довести порушення цим рішенням їхніх прав, тобто має надати докази, на підставі яких в неї виникало право власності чи право користування зазначеним майном чи земельною ділянкою на якій знаходить спірний будинок, а відтак таке право могло бути порушеним.

Проте з матеріалів апеляційної скарги вбачається, що Черкаська міська рада є власником цілісного майнового комплексу бази відпочинку вчителів за адресою: АДРЕСА_1 , який включає в себе зокрема й будинок відпочинку, позначений в технічній документації літерою «А-ІІ», а в департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради майно перебуває в оперативному управлінні і департамент є постійним користувачем земельної ділянки, на якій воно розміщено.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності (ч. 3 ст. 137 ГК України).

Повноважень на звернення до суду в інтересах Черкаської міської ради та департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради Асоціація керівників шкіл м. Черкаси не має.

Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що оскаржуване рішення перешкоджає в реалізації статутної діяльності Асоціації керівників шкіл м. Черкаси.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЦК України Статут є установчим документом товариства.

Частина 1 статті 88 ЦК України передбачає, що у Статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Отже визначена в Статуті юридичної особи діяльність не є підставою набуття будь-яких прав, крім майнових прав, які передаються її засновником (ст. 102 ЦК України), але навіть в цьому випадку в установчому акті зазначається таке майно.

Із доданого до апеляційної скарги Статуту Асоціації керівників шкіл м. Черкаси (а.с. 88-90, т.1), затвердженого установчими зборами 29.10.2003, не вбачається набуття права власності Асоціацією щодо земельної ділянки чи майна, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду апеляційної скарги судом встановлено, що правовідносини у даній справі стосувалися права власності на частину майнового комплексу бази вчителів, а саме будинку відпочинку, що позначений в технічній документації літер. «А-ІІ».

Асоціація керівників шкіл м. Черкаси не є власником такої нерухомості, не володіє речовими правами на таке майно, а статутна діяльність асоціації жодним чином не пов`язана із вищевказаним майновим комплексом. Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Асоціації керівників шкіл м. Черкаси при вирішенні спору не вирішувалися. Ні мотивувальна, ні резолютивна частини оскаржуваного в цій справі рішення не містять будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене, апеляційне провадження за апеляційними вимогами Асоціації керівників шкіл м. Черкаси в цій справі має бути закрито у зв`язку з не доведенням скаржником вирішення судом в оскаржуваному рішенні питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Далі, відповідно до ст. 363 ЦПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У цій справі до апеляційної скарги Асоціації керівників шкіл м. Черкаси приєднався прокурор Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. У заяві про приєднання до апеляційної скарги, прокурор навів підстави для звернення з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

При цьому, державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку, на якій розташований спірний будинок відпочинку, літ. «А-ІІ», що належить позивачу, виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому, тобто спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради особи, в інтересах якої прокурор подав заяву про приєднання до апеляційної скарги.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор, зокрема, може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у рішенні у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Із заяви про приєднання до апеляційної скарги вбачається, що прокуратурою, яка в даному випадку виступає в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради ініціювалося питання перед Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради питання про оскарження вказаного рішення, однак Департамент проінформував прокуратуру, що заходи представницького характеру не вживатимуться та не вживались.

Тому, в зв`язку з вищевикладеним, Черкаська обласна прокуратура взяла на себе обов`язок субсидіарної ролі у здійсненні представництва інтересів держави в суді шляхом подачі заяви про приєднання до апеляційної скарги Асоціації керівників шкіл м. Черкаси.

Отже за обставин цієї справи прокурором доведено необхідність звернення до суду в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради для апеляційного оскарження рішення суду в цій справі, яке стосується вирішення питань про право власності вказаного Департаменту щодо майна, яке за рішенням суду першої інстанції в цій справі, належить позивачу.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги прокурора в цій справі, апеляційний суд враховує таке.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що саме позивач побудував будинок відпочинку на місці тимчасової парковки причепа-трейлера, розміщеного на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ГО «Дачний кооператив «Дніпро» на підставі угоди про плату за фактичне користування у відповідності до будівельного проекту дачного будинку.

Міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих №314 від 07.05.1969. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10.06.1980 №358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі р. Дніпро відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка площею 1,67 та у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.

Розпорядженням голови Черкаської РДА від 14.09.1995 затверджено матеріали справи по видачі державного акту на право постійного користування землею управлінню освіти Черкаського міського виконавчого комітету для забезпечення потреб бази відпочинку вчителів у с. Свидівок Черкаського району.

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22.09.1995 виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.

Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно - грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів.

Якщо право постійного користування виникло в суб`єкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Таким чином, Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, як правонаступник управління освіти Черкаського міського виконавчого комітету, користується земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та не був зобов`язаний вчиняти дії, пов`язані із переоформленням такого права та не може бути протиправно його позбавлений.

Частиною 1 статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (оренду). Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користування, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, на час прийняття оспорюваного рішення суду відповідна земельна ділянка не була вільною та знаходилась у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, відповідне право якого на цю земельну ділянку припинено не було.

Також угода про плату за фактичне користування землею, укладена 01.03.2008 між Свидівоцькою сільською радою та ГО «Дачний кооператив «Дніпро», не припиняла права постійного користування Департаменту та не передбачала переходу такого права до третіх осіб. При цьому термін її дії становив по 31.12.2008 та в подальшому не пролонговувася, а позивач ОСОБА_1 взагалі не є її стороною.

Приводом до укладення вказаної угоди стало підписання 01.06.2003 між Міським управлінням освіти Черкаського міського виконавчого комітету та ГО «Дачний кооператив Дніпро» договору про спільну діяльність, предметом якого було визначено об`єднання майна та зусиль спільно діяти в сфері утримання та експлуатації бази відпочинку, що знаходиться на балансі Міського управління освіти Черкаського міськвиконкому, для створення належних санітарно-гігієнічних умов для відпочиваючих, проведення ремонтів будиночків та утримання території, монтаж та експлуатації електромереж, водопостачання.

При цьому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.01.2012 у справі № К/9991/34858/11 залишено без змін постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2011 про задоволення позову Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району в частині скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2005. Судом касаційної інстанції підтверджено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста, а виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку.

Крім того, Вищим адміністративним судом України встановлено, що договір, на підставі якого ОК «Дніпро 2003» нібито набув права власності, взагалі не передбачає перехід такого права на будинки відпочинку, його сторонами є балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання. Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність. Дозволи на здійснення будівельних робіт будинків бази відпочинку не надавались, не відводилась земельна ділянка для цих потреб, оскільки з 1995 року управлінню освіти був виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення, докази його скасування по теперішній час відсутні.

Відповідно до статей 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально- туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч. 1, п. «в» ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (частина 1, пункт «г» частини другої статті 61 ЗК України). Такі ж положення містяться у статтях 88, 89 Водного кодексу України.

Територія, де розташований спірний будинок, знаходиться в прибережній захисній смузі. При цьому, новий будинок, збудований на місці старого дачного будинку, що належав Черкаській міській раді та перебував в оперативному управлінні Департаменту, не є новоствореним майном, а являється переробкою вже існуючої речі. Так як, перероблена річ дачний будинок є нерухомим майном, то право власності на нього може виникнути лише з моменту прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 311 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то і право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Порядок та умови прийняття в експлуатацію дачного будинку передбачено Тимчасовим порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ №1035 від 09.09.2009.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст. ст. 335, 376, 392 Кодексу. Стаття 331 зазначеного Кодексу, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. Частиною 2 ст. 331 вказаного Кодексу передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази того , що міська рада чи Департамент надавали позивачу відповідні дозволи.

У справі відсутня будь-яка проектно-кошторисна документація на спірний будинок, акти про введення будинку в експлуатацію, докази відповідності даної споруди нормам ДБН, санітарним та пожежним нормам.

Рішенням третьої сесії Черкаської міської ради № 3-531 від 26.06.2003 база відпочинку вчителів, як цілісний майновий комплекс, передана в оперативне управління Управлінню освіти міського виконавчого комітету.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 22 ЗУ «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об`єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 ЗУ «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому КМУ. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 ЗУ «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

До 01.01.2009 був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою КМУ від 22.09.2004 №1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 01.01.2009 механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою КМУ від 08.10.2008 року №923.

Пунктом 3 Порядку визначено, що для одержання сертифіката забудовник разом із заявою за формою згідно з додатком 2 подає інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на дачні та садові будинки загальною площею до 200 кв. метрів включно довідку про погодження прийняття приватної будівлі в експлуатацію, видану на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради; технічний паспорт приватної будівлі, виданий бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Разом з тим, будівництво здійснено в прибережній захисній смузі, на території якої відповідно до частин 1, 2 ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, до яких будинки відпочинку не належить, а також які згідно з вимогами ст. 59 ЗК України можуть передаватись лише в користування.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке вищевказаних обставин не враховує.

Таким чином у задоволенні позовних вимог у цій справі слід відмовити за безпідставністю.

Додатково апеляційний суд приймає до уваги, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до ЄКПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, про право власної на який заявляє позивач, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, як така, що знаходиться в межах смуги відведення.

Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо (ч.3 ст.63 ЗК України).

Отже таке використання земельних ділянок водного фонду, яке не сприятиме досягненню зазначених цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей, у тому числі, через неналежну експлуатацію гідротехнічної споруди, яка знаходиться на відповідному водному об`єкті.

З огляду на це закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а користування земельних ділянок у межах, зокрема, смуг відведення - переліком визначених цілей.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (частина перша статті 50 Конституції України).

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови ВП ВС від 14.11.2018 №183/1617/16, пункт 53 постанови ВП ВС від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані норми права, немає невідповідності заходу втручання держави у право власності поточного власника майна критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки водного фонду, спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, та їх передання у власність.

Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційними вимогами Асоціації керівників шкіл м. Черкаси слід закрити; вимоги заяви заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги задовольнити; рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.11.2009 у даній справі належить скасувати з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у справі з позивача на користь прокуратури Черкаської області слід стягнути 2102,00 грн. судового збору, сплаченого за касаційний перегляд справи. Апеляційний суд враховує, що попри вказівку в заяві прокурора про приєднання до апеляційної скарги про сплату 2730,00 грн. судового збору та про необхідність стягнення цієї суми з позивача на користь прокуратури, докази цього до матеріалів справи долучено не було. Також з позивача до державного бюджету має бути стягнуто 420,00 грн. судового збору за розгляд заяви прокуратури про приєднання до апеляційної скарги у справі.

Керуючись ст. ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 362, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційне провадження за апеляційними вимогами Асоціації керівників шкіл м. Черкаси закрити.

Вимоги заяви заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.11.2009 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, Громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності на будинок скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, Громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури 2102,00 грн. судового збору, сплаченого за касаційний перегляд справи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету 420,00 грн. судового збору за розгляд заяви прокуратури про приєднання до апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 08.09.2021.

Суддя-доповідач

Судді