Справа № 456/266/16-ц
Провадження № 2/456/61/2021
УХВАЛА

про забезпечення доказів

03 грудня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

з участю представника позивача адвоката Марочканич М.В.

представника відповідача адвоката Семенина В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марочканича М.О. про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 в банківських установах в Республіці Італія визнати спільним майном подружжя.

Ухвалою судді від 01 червня 2021 року прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, провадження у справі поновлено та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марочканич М.О. в підготовчому судовому засіданні подав заяву, та уточнивши вимоги просить суд звернутися до компетентного суду Республіки Італія для виконання окремих процесуальних дій, а саме звернутися до банку АТ ОСОБА_3 , (Площа Карло Гольдоні 15, НОМЕР_1 , Сан Стіно ді Лівенца (провінція Венеція)) та витребувати інформацію про те, у якій валюті станом на 14.11.2014 зберігалися кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Семенина В.М. заперечив щодо задоволення заяви, вважає, що така подана з порушенням строків для подання заяв про забезпечення доказів. Вказує, що представник позивача клопотання про поновлення строку для подання заяви про забезпечення доказів не подав, а відтак, вважає, що з цих підстав така задоволенню не підлягає.

Суд заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марочканич М.О., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Семенина В.М., приходить до висновку, що клопотання про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя слід задоволити, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Закон зобов`язує позивача подати докази разом із позовом (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Відповідача разом з поданням відзиву (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 4 5 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини його неподання та докази про вчинення усіх залежних від учасника дій для його отримання, а суд у випадку визнання поважними причин неподання цього доказу, може встановити додатковий строк для його подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно вимог п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 87 ЦПК України суд, який розглядає справу або заяву про забезпечення доказів, в разі виникнення потреби в збиранні доказів за межами його територіальної юрисдикції доручає відповідному суду вчинити певні процесуальні дії. В ухвалі про судове доручення коротко викладається суть справи, що розглядається, зазначаються особи, які беруть у ній участь, обставини, що підлягають з`ясуванню, докази, які повинен зібрати суд, що виконує доручення, зокрема перелік питань, поставлених учасниками справи та судом свідку.

Згідно ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до Гаазької Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, яка застосовується у відносинах України з Данією, Мексикою, Люксембургом, Болгарією, Ізраїлем, Італією, Словенією, Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Німеччиною, Фінляндією, Австралією, Швейцарією, США, Іспанією, Швецією, Норвегією, Аргентиною, Польщею, Словаччиною, Сінгапуром та Латвією, судовий орган Договірної Держави може відповідно до положень законодавства цієї Держави шляхом надіслання судового доручення звернутися до компетентного органу другої Договірної Держави з проханням отримати докази або провести інші процесуальні дії.

Згідно зі ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 2.3. розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.

Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

За правилами ст. 5 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом, який може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

У зв`язку з цим, виникла необхідність у здійсненні окремого доручення до компетентного суду Республіки Італія про вручення судових документів та виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Республікою Італія про правову допомогу по цивільним справам № 4210 від 1979 року, правонаступником прав та обов`язків за якою є Україна.

З огляду на ці вимоги суд вважає, що виконання окремого доручення слід доручити компетентному органу Республіки Італія.

Суд вважає, що з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення у даній цивільній справі, необхідно здійснити окреме доручення до компетентного органу Республіки Італія щодо виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції між Союзом Радянський Соціалістичних Республік та Республікою Італія про правову допомогу по цивільним справам №4210 від 1979 року та доручити компетентному органу Республіки Італія звернутися до банку: АТ ОСОБА_3 , (Площа Карло Гольдоні 15, 30029, Сан Стіно ді Лівенца (провінція Венеція)) та витребувати інформацію про те, у якій валюті станом на 14.11.2014 зберігалися кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер SRVVYL86A06Z138B.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність направлення окремого доручення про збирання доказів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто, створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 1512/2-234/11, провадження № 61-37345св18.

Враховуючи, що представником позивача клопотання про забезпечення доказів подане на стадії підготовчого судового засідання, питання про необхідність забезпечення доказів шляхом витребування інформації з банку АТ ОСОБА_3 , (Площа Карло Гольдоні 15, НОМЕР_1 , Сан Стіно ді Лівенца (провінція Венеція)) виникло у зв`язку з запереченнями представника відповідача, який звернув увагу суду на той факт, що витребувана представником позивача інформація не містить відомостей про те, у якій валюті станом на 14.11.2014 зберігалися кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 ; до заяви про забезпечення доказів представником позивача долучено докази неможливості отримання такої інформації самостійно, а відтак, суд приходить до висновку, що представником позивача не пропущено строк для подачі заяви про забезпечення доказів, а тому такий поновленню не підлягає.

Крім цього, відповідно до пункту 6 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу.

За таких обставин провадження у справі необхідно зупинити до виконання компетентним органом Республіки Італія окремого доручення суду.

Керуючись ст.ст.81,84,87, 252, 498 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Здійснити окреме доручення до компетентного органу Республіки Італія щодо виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Республікою Італія про правову допомогу по цивільним справам №4210 від 1979 року.

Доручити компетентному органу Республіки Італія звернутися до банку: АТ ОСОБА_3 , (Площа Карло Гольдоні 15, НОМЕР_1 , Сан Стіно ді Лівенца (провінція Венеція)) та витребувати інформацію про те, у якій валюті станом на 14.11.2014 зберігалися кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер SRVVYL86A06Z138B.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя зупинити до надходження відповіді від компетентного органу Республіки Італія на доручення щодо збирання доказів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська