Справа №487/132/13- ц
Провадження №2/487/2090/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В. ,

при секретарі - Рафальській Т.В. ,

розглянувши в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач1) та ОСОБА_2 (надалі - відповідач2) про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, посилаючись на те, що 21.06.2007 року між Закритим акціонерним товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SME0001597, згідно з умовами якого позивач зобов`язався надати кредит в розмірі 28000 доларів США строком на 72 місяці, а відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит рівними частками шляхом сплати щомісяця до 20 червня 2017 року включно.

Того ж дня, 21.06.2007 року між позивачем та Відповідачем 2 було укладено договір поруки SME0001597/1, згідно з умовами якого Відповідач2 бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № SME0001597 від 21.06.2007 р., в повному обсязі цих зобов`язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору.

19.08.2009 року назву організаційно-правової форми Закритого акціонерного товариства було приведено у відповідність з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перейменування в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

30.09.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу за яким фактор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнту (ПАТ «Альфа-банк») за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги.

На адресу Відповідача1 і Відповідача2 направлено повідомлення-вимоги щодо дострокового погашення заборгованості, які було проігноровано відповідачами. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором № SME0001597 від 21.06.2007 р. в розмірі 202390,51 гривні, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 187639, 51 гривень та заборгованість за відсотками в розмірі 14751, 00 гривень, а також стягнути судовий збір в розмірі 2023,90 гривень.

20 травня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором № SME0001597 від 21.06.2007 р. в розмірі 202390,51 гривні, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 187639, 51 гривень та заборгованість за відсотками в розмірі 14751, 00 гривень, а також стягнуто з кожного із відповідачів судовий збір в розмірі 1011,95 гривень.

29.03.2021 року представник Відповідача2 адвокат Бабченко Д.І. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/132/13-ц від 20.05.2013 року.

Ухвалою від 26.05.2021 року заочне рішення було скасоване та призначене до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

21.06.2007 року між Закритим акціонерним товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SME0001597, згідно з умовами якого позивач зобов`язався надати кредит в розмірі 28000 доларів США строком на 72 місяці під 18 відсотків річних, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Невід`ємною частиною кредитного договору є додаток № 1 - графік платежів, яким встановлено обов`язок відповідача1 щомісяця сплачувати ануїтет в розмірі 643,00 долара США в рахунок погашення суми основного боргу та відсотків.

Того ж дня, 21.06.2007 року між позивачем та відповідачем2 було укладено договір поруки SME0001597/1, згідно з умовами якого відповідач2 бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору №SME0001597 від 21.06.2007 р., в повному обсязі цих зобов`язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору. Відповідно до п. 3.1 договору поруки визначено строк дії договору - 72 місяці. В той же час, п. 3.2. договору поруки встановлено, що він діє до повного виконання усіх зобов`язань сторонами за кредитним договором.

19.08.2009 року назву організаційно-правової форми Закритого акціонерного товариства було приведено у відповідність з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перейменування в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

30.09.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу за яким фактор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнту (ПАТ «Альфа-банк») за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги.

В витязі з додатку1, підписаному працівником позивача, до договору факторингу дійсно вказано номер кредитного договору укладеного з відповідачем1, але в договорі факторингу не зазначена початкова сума тіла кредиту, початкового непростроченого залишку, початкового проценту, початкової суми комісії та пені. Доводи позовної заяви про наявність заборгованості взагалі нічим не підтверджені. До того ж, кредит надавався в доларах США, графік погашення кредиту також складений в доларах США, але позовні вимоги заявлено в гривні. При цьому позивачем не надано підстави переведення боргу в іншу валюту, не надано розрахунок такого переведення та посилання на існуючий курс, встановлений Національним Банком України.

В матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості відповідача із зазначенням яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви. Із наданих доказів неможливо зробити висновок про те, чи взагалі існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу право вимоги до відповідача із визначенням його розміру.

Крім того, позивачем не надані докази виконання вимог ч.1 ст. 1082 ЦК України щодо належного повідомлення боржників/поручителів про укладення цього договору протягом 5 робочих днів з дати набрання чинності, тобто письмового повідомлення про відступлення права вимоги.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 512, 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Крім того, відповідач не був повідомлений належним чином про заміну кредиторів у кредитному зобов`язанні.

Право вимоги згідно Договору факторингу означає повний обсяг прав грошової вимоги до Позичальника за Кредитним Договором та повний обсяг прав вимоги до сторін Забезпечення за Забезпечувальними Документами, строк виконання за якими настав на дату відступлення Прав Вимоги за цим Договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов Кредитних Договорів. ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитор з моменту передачі йому Прав вимоги стає кредитором у зобов`язаннях Позичальників за кредитними Договорами та одержує право замість попереднього кредитора вимагати від Позичальників належного виконання ними зобов`язань за таким Кредитними Договорами. ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитор має права на всі суми, належні до сплати Позичальником.

В той же час укладений 30.09.2009 року договір факторингу не містить відомостей про перехід до позивача ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» права грошової вимоги до відповідачів. Так, за умовами Договору факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало у попереднього кредитора право грошової вимоги за кредитними договорами, згідно переліку, наведеному в Додатку 1 до цього Договору.

В договорі факторингу відсутня детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги між Клієнтом та Фактором.

Разом з тим, позивачем не було надано суду додаток № 1 до договору факторингу, а також будь-які інші докази на підтвердження факту виникнення правовідносин з відповідачами у зв`язку з укладенням 30.09.2009 року договору факторингу. В матеріалах справи є тільки витяг з додатку 1 до договору факторингу, який посвідчено працівником позивача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на кредитний договір, розрахунок суми заборгованості та копію повідомлення-вимоги. При цьому доданий до позову розрахунок суми заборгованості, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, містить лише один рядок з датою укладення кредитного договору, та графи із зазначенням суми заборгованості тіла кредиту 187639,51 гривень, суми заборгованості по відсотках 14751,00 гривень та загальної суми 202390,51 гривень та загальної суми 28 000,00 доларів США, без зазначення складових заборгованості та конкретних періодів утворення, моменту утворення заборгованості відповідача перед позивачем, з якого у останнього з`явилось право стягнення такої, її розміру на час переходу до позивача права грошової вимоги, відображення щомісячних платежів, які підлягали сплаті та були фактично сплачені відповідачем, розміру процентної ставки, передбаченої кредитним договором, з якої здійснювався розрахунок заборгованості та період здійснення цього розрахунку, що є визначальним фактором оцінки наданого документу, як доказу.

Таким чином, суд вважає, що розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем не може бути визнаний належним та допустимим доказом в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Крім того, в якості доказу представником позивача надана копія вимоги досудового врегулювання спору щодо дострокового погашення заборгованості, яка станом на 12.11.2012 року складала 202390,51гривні, направлену відповідачам. Вимога досудового врегулювання спору , яка додана до позовної заяви, не містить жодної інформації про вручення її відповідачам, не містить номеру та відсутня дата її складання. На підтвердження факту направлення відповідачам вказаної вимоги, в якості доказу додано до позовної заяви реєстр поштових відправлень.

Таким чином, ненадання позивачем суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних та допустимих доказів переходу права грошової вимоги до відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи», наявності належного розрахунку заборгованості за кредитним договором на час укладення договору факторингу 30.09.2009 року, на час звернення до суду з позовом, а також на час розгляду справи, позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

А згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозітивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 11, 12, 13, 19, 81, 89, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції яким є Миколаївський апеляційний суд. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко