Справа № 654/4446/20
Провадження №2/654/439/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участі секретаря Синевид І.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним спадкового договору, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 07 квітня 2011 року між ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського міського нотаріального округу Херсонської області Негрою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 541.

Відповідно до умов договору, він передає після смерті відповідачу належну йому земельну ділянку площею 12,64 га., що знаходиться на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, а відповідач зобов`язується виконувати його розпорядження зазначені в договорі, а саме:

-не погіршувати стан земельної ділянки, використовувати її за цільовим призначенням;

-в разі необхідності надавати матеріальну допомогу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та не більше оцінної вартості вказаної земельної ділянки;

-надавати допомогу по веденню господарства;

-у випадку смерті відчужувана, здійснити його поховання.

Проте, після підписання цього договору відповідач свої обов`язки за договором не виконував, тобто фактично мало місце прихованого правочину по відчуженню земельної ділянки що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 077397, виданого Голопристанською райдержадміністрацією 12.04.2005 року на підставі розпорядження голови Голопристанської райдержадміністрацїї від 01.10.2004 року № 357 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23, кадастровий № :09:005:0009.

Зазначив, що оспорюваний спадковий договір укладено всупереч пункту 15 Перехідних положень ЗК України в редакції, на час виникнення спірних правовідносин,оскільки на час його укладення діяла заборона на відчуження земельних ділянок із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Така правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду, а саме: постановах по справі 692/86/19 від 19.03.2020 року, справі № 171/1447/18 від 19.03.2020 року.

Просив суд визнати недійсним спадковий договір, укладений 07 квітня 2011 року між ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 про відчуження земельної ділянки площею 12,64 га, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 077397, виданого Голопристанською райдержадміністрацією 12.04.2005 року на підставі розпорядження голови Голопристанської райдержадміністраци від 01.10.2004 року № 357 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23, кадастровий № :09:005:0009.

05.03.2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Скрицького Ю.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що набувач ОСОБА_4 виконує свої обов`язки по договору в повному обсязі. 07 квітня 2011 року ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 70000,00 (сімдесят тисяч гривень 00 копійок) грн., на виконання умов спадкового договору укладеного між сторонами 07.04.2011 року. Даний факт підтверджується власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою, в якій зазначено отримання грошових коштів за земельну ділянку 12,64 га., згідно умов спадкового договору. Також зазначено, що ОСОБА_3 до ОСОБА_4 претензій не має. Щодо допомоги по веденню господарства ОСОБА_3 жодного разу не звертався до ОСОБА_4 з проханням про надання допомоги у веденні господарства, хоча знає місце його проживання, йому відомі засоби зв`язку з відповідачем по справі. Будь-яких листів, смс-повідомлень та дзвінків не надходило. Зазначив, що ОСОБА_4 не відмовляється від обов`язків покладених на нього на підставі спадкового договору та готовий їх виконувати у повному обсязі.

05.03.2021 року третя особа приватний нотаріус Голопристанського міського нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що за загальним правилом невиконання або неналежне виконання правочину не спричинює правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У цьому випадку позивач має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Перехід права власності при посвідченні спадкового договору не відбувається, а виникає лише у разі смерті власника майна, яке є предметом спадкового договору, отже посилання на пункт 15 розділу X «Перехідних положень» ЗУ України щодо купівлі-продажу або іншого способу відчуження земельних ділянок не відповідає дійсності. Оскільки своє право власності позивач зареєстрував лише в 2016 році, то підстави для розірвання чи визнання недійсним спадкового договору, який було укладено в 2011 році відсутні.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що строк позовної давності до даних правовідносин не застосовується, оскільки позов є негаторним, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року в справі № 692/86/19 (провадження № 61-311св20).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Голопристанського міського нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А до судового засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 12,64 га, кадастровий номер :09:005:0009, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 077397, виданого Голопристанською райдержадміністрацією 12.04.2005 року на підставі розпорядження голови Голопристанської райдержадміністрацїї від 01.10.2004 року № 357 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23.

07 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського міського нотаріального округу Херсонської області Негрою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 541.

Предметом договору є земельна ділянка площею 12,64 га, кадастровий номер :09:005:0009, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

У відповідності до статті 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України.

Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Положеннями частини першої статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень пункту 15 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на момент укладення спірного договору, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012

року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила для спадкування.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 692/86/19 (провадження № 61-311св20), від 22 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц (провадження № 61-451св18).

Оспорюваний спадковий договір, як правочин, пов`язаний з відчуженням земель сільськогосподарського призначення, укладено сторонами всупереч пункту 15 Перехідних положень ЗК України в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, тому він є таким, що порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначені висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року, справа № 629/3502/16-ц/ провадження № 61-39405св18; від 19 лютого 2020 року, справа № 171/1447/18/ провадження № 61-16213св19.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на наведене, спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2020 року в справі № 692/86/19 (провадження № 61-311св20) зроблено висновок, що фактично поданий позов є позовом власника нерухомого майна про усунення порушень, що перешкоджають здійсненню його права розпоряджатись належним їй майном. Тобто цей позов є негаторним, оскільки пов`язаний з триваючим правопорушенням - укладенням незаконного спадкового договору, і на нього не поширюється позовна давність.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що спадковий договір щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладений між сторонами, фактично був спрямований на відчуження земельної ділянки, а це порушує публічний порядок держави, оскільки посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема об`єкт права власності українського народу - землю, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, тому такий суперечить закону, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 78, 89, 141, 229, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір, укладений 07.04.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про відчуження земельної ділянки площею 12, 64 га, розташованої на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, кадастровий номер :09:005:0009, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 077397.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через Голопристанський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складений 09.09.2021 року.

Суддя О. Х. Ширінська