справа №336/2798/19
головуючий у суді І інстанції Хоменко В.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 11 531,94 грн, з яких: 3 369,27 грн - сума інфляційних втрат, 627,90 грн - 3% річних за прострочення повернення грошових коштів, 7 534,77 грн - пеня за порушення зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, нараховані за період з 20 вересня 2018 року по 19 квітня 2019 року, а також судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 серпня 2017 року о 06:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307», державний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Харків - Сімферополь в районі вул. Садівництва, буд. 13 в .м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та скоїв зіткнення з належним йому автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Spriners» державний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п. 10.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено.

Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

29 вересня 2017 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, остання провела 20 квітня 2018 року виплату страхового відшкодування не в повному обсязі.

Недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 36 035 грн, пеня у розмірі 11 899,93 грн, 3% річних у розмірі 1 077,12 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 808,04 грн стягнуто за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року у справі № 336/3257/18. Проте, вказане рішення суду ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виконало лише 19 квітня 2019 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 10 836,69 грн, з яких: 2 712,52 грн - сума інфляційних втрат, 624,94 грн - 3% річних за прострочення повернення грошових коштів, 7 499,23 грн - пеня за порушення зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У доводах апеляційної скарги ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування пені, суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, оскільки відсутнє прострочення виконання зобов`язань зі сторони відповідача, який своєчасно виконав зобов`язання по виплаті страхового відшкодування у сумі 31624,31 грн, а інша сума була спірною, а тому не є заборгованістю.

Крім того не погоджується із висновками суду щодо наявності у діях відповідача вини, оскільки відповідач не володів актуальними реквізитами позивача, внаслідок чого виконання рішення проводилось у примусовому порядку.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із обставин, встановлених у іншому судовому рішенні, прийнятому щодо сторін у цій справі, а саме щодо невиконання стороною відповідача зобов`язань, за що відповідно до закону передбачена відповідальність у виді стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань. Вирішуючи спір щодо наявності підстав для стягнення указаних сум за період до фактичного виконання судового рішення, суд першої інстанції визнав такі підстави доведеними, однак змінив розмір заявлених сум з урахуванням того, що день, коли зобов`язання було виконане, не може бути врахований як день прострочення зобов`язання.

Колегія апеляційного суду у повній мірі погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року у справі №336/3257/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та стягнуто на користь позивача 36 035,00 грн несплаченої суми страхового відшкодування; 11 899,93 грн пені; 1 077, 12 грн 3 % річних та 2 808, 04 грн інфляційного збільшення боргу, вирішено питання судових витрат у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане судове рішення набрало законної сили в установленому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, указаним судовим рішенням встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» моделі «Spriners» державний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску.

15 серпня 2017 року о 06:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307», державний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Харків - Сімферополь в районі вул. Садівництва, буд. 13 в .м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та скоїв зіткнення з належним йому автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Spriners» державний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п. 10.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено.

Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

29 вересня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, останнє свій обов`язок, передбачений ст. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виконало, оскільки в останній день, передбачений для розгляду заяви про відшкодування шкоди - 29 грудня 2017 року, рішення так і не було прийнято. 20 квітня 2018 року страховою компанією було здійснено часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 31 466,19 грн, при цьому, що узгодження розміру страхового відшкодування не було, оскільки остання ухилилась від виконання цих дій, та фактично самостійно без будь-якого обґрунтування здійснила часткову виплату страхового відшкодування, оцінену на власний розсуд.

На заяви позивача про незгоду щодо розміру суми виплаченого страхового відшкодування, а також вимогу надати детальну калькуляцію виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 31 466,19 грн, страхова компанія будь-якої інформації не надала, відшкодовувати грошові кошти у заявленому позивачем обсязі відмовилась.

За таких обставин Шевченківський районний суд м. Запоріжжя дійшов висновку, що при прийнятті відповідачем рішення про здійснення позивачу страхового відшкодування (регламентної виплати) 20 квітня 2018 року в сумі 31 466,19 грн, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було порушено вимоги п. 36.2 ст. 36 Закону 1961-IV, оскільки узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, ним не проводилось.

До того ж, судом, зважаючи на умисне зволікання у виплаті страхового відшкодування та його неповну виплату, ухвалено до стягнення з відповідача суми за період з 29 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року у розмірі 51 820, 09 грн, з яких: 36 035 грн - несплачене страхове відшкодування, 11 899,93 грн - пеня за порушення зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування за період з 29 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, 1 077, 12 грн - 3% відсотки річних за період з 29 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року, 2 808, 04 грн - втрати від інфляції за період з 29 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року.

Відповідні обставини повторному встановленню згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають.

19 квітня 2019 року Голосіївським районним ВДВС м. Києва ГУЮ в м. Києві у межах виконавчого провадження №58555840 на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» стягнуто 36035 грн несплачене страхове відшкодування, 11 899,93 грн - пеня за порушення зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, 1 077,12 грн - 3% відсотки річних та 2 808,04 грн - втрати від інфляції за період з 29 грудня 2017 року по 19 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) правильно були застосовані судом першої інстанції.

Отже, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

З урахуванням викладеного вбачається, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» належним чином своїх зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не виконала, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року підтверджує факт невиконання страховою компанією зобов`язань за вказаним договором, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідач ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не подавав заперечень щодо обґрунтованості розрахунку та розміру сум, що заявлені до стягнення, заяв про застосування позовної давності не подавав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог позову з огляду на те, що безспірна сума 31624,31 грн була виплачена своєчасно, а інша сума оспорювалась відповідачем, тому не є заборгованістю, колегія апеляційного суду їх відхиляє з урахуванням наступного.

При цьому доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань з тих підстав, що відповідач не володів актуальними реквізитами позивача, внаслідок чого виконання рішення проводилось у примусовому порядку, не можна визнати обґрунтованими, оскільки доказів звернення відповідача до позивача про отримання такої інформації та відмови позивача у надані такої інформації матеріали справи не містять.

В решті доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК. П. Приходько
С.О. Журба