Справа №. 156/875/17
Номер провадження: 4-с/156/4/21
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Малюшевської І.Є.

за участю секретаря судового засідання Киці Л.Ф.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Микитюка Миколи Миколайовича,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

суб`єкт, дії якого оскаржуються Микитюк М.М. не з`явився,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у визначений ст. 449 ЦПК України строк, а саме: 05.07.2021 року звернуся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Микитюка М.М. щодо нарахування заборгованості по аліментах.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у відділі Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) перебуває виконавчий лист № 156/875/17 від 16.01.2018 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошові сумі в розмірі 1800,00 грн. з дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 ЗУ "Про індексації грошових доходів населення. Відповідно до рішення суду за період з січня 2018 р. по 01.07.2021 р. ним було сплачено на рахунок стягувана 76 226,14 грн, що відповідає повному розрахунку за вище вказаний період. Одночасно звертає увагу на те що, відповідно до вище зазначеного рішення суду, стягувачу ОСОБА_5 було надано право звертатися до суду із заявою про нарахування індексації стягуваних сум. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 29.06.2021р. йому стало відомо, що головним державним виконавцем Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Микитюком М.М. було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого останнім було нараховано йому заборгованість за період з січня 2018 р. по 25.06.2021 р. в сумі 13 089,72 грн. Заборгованість по аліментах головним державним виконавцем ОСОБА_6 була нарахована виходячи з мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконане провадження" та абзацу 2 ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України.

Скаржник вважає, що таким чином головний державний виконавець Микитюк М.М. своїми діями збільшив розмір аліментів без відповідного рішення суду та просить визнати дії головного державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), які виявилися у нарахуванні заборгованості із сплати аліментів, - неправомірними.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, однак 07.09.2021 року від головного державного виконавця Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Микитюка М.М. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, заперечення проти задоволення скарги так, як розрахунок здійснений відповідно до ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину. Одночасно зазначив, що станом на 31.08.2021 року заборгованість по аліментах скаржника становить 12 008,89 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги та подані докази, ознайомившись із письмовими поясненнями головного державного виконавця, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Такий же припис закону закріплений і ч. 1 ст. 14 ЦПК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 3 цієї статті передбачене широке коло прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27.10.2017 року змінено розмір аліментів, визначений рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 20 вересня 2013 року, та ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення старшою дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (а.с.29-31).

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, що підпадає під ст. 382 КК України «…умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню...»

З матеріалів скарги встановлено, що на виконанні у відділі Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) перебуває виконавчий лист № 156/875/17 від 16.01.2018 року (ВП 55881707 від 03.03.2018 року) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення старшою дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В ході примусового виконання відповідного виконавчого провадження головним державним виконавцем Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Микитюком М.М. було проведено розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа № 156/875/17, виданого Іваничівським районним судом Волинської області 16.01.2018 року, згідно якого станом на червень 2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 13 089,72 грн. Станом на 31.08.2021 року 12 008,89 грн.

Вказаний розрахунок державного виконавця складено у розмірі щомісячного платежу визначеному виконавчим документом.

Так, із вказаного розрахунку вбачається, що сума аліментів, яка підлягала стягненню із скаржника за січень 2018 року склала 923,03, за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року складала 1800 грн щомісяця, з вересня 2018 року по листопад 2018 року 1944 грн щомісяця, з грудня 2018 року по червень 2019 року 2027 грн щомісяця, з липня 2019 року по листопад 2019 року 2 118 грн щомісяця, з грудня 2019 року по червень 2020 року 2218 грн щомісяця, з липня 2020 року по листопад 2020 року 2318 грн щомісяця, з грудня 2020 року по травень 2021 року - 2395 грн щомісяця (а.с.45-46).

Слід зауважити, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щороку Законом України про Державний бюджет України встановлюється прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць.

Відповідно до Закону України від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.07.2018 року склав 1944 грн, а з 01.12.2018 року - 2027 грн.

Згідно Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року склав 2027 грн, з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року 2118 грн, з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року 2218 грн.

За положеннями Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року склав 2218 грн, з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року - 2318 грн, з 01.12.2020 року по 31.12.2020 - 2395 грн.

За змістом Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395 грн; із 1 липня 2021 року 2510 грн; а із 1 грудня 2021 року становитиме 2618 грн.

Таким чином, розмір заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем обчислено на рівні мінімального гарантованого розміру аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох дітей у порядку п.1 ч.1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідний розрахунок доведено до відома сторін виконавчого провадження.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 1, 4, 8 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) було викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, суд звертає увагу, що законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Абзац другий частини другої статті 182 СК України після слова «Мінімальний» доповнено словом «гарантований».

Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з 28 серпня 2018 року. До цього у державного виконавця не було повноважень стягувати мінімальний гарантований розмір аліментів. Як вбачається із розрахунку, державним виконавцем самостійно визначено розмір аліментів з урахуванням збільшення з вересня 2018 року. З огляду на зазначене, доводи скаржника суд відхиляє.

Рішення суду є обов`язковим до виконання.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, позиція скаржника про те, що державний виконавець збільшив розмір аліментів без відповідного рішення суду не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним. Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства, прав боржника, як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено. Судом встановлена правомірність дій державного виконавця і вони не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Окрім того, згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на те, що державним виконавцем було відповідно до чинного законодавства та в межах їх повноважень здійснено вірний розрахунок заборгованості за аліментами, що стягуються із ОСОБА_1 на утримання двох дітей, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 71, Закону України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в :

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Микитюка Миколи Миколайовича відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості про учасників справи:

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Головний державний виконавець Іваничівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Микитюк Микола Миколайович, адреса: вул. Банківська, буд. 6, смт. Іваничі, Володимир-Волинського району, Волинської області.

Повний текст ухвали складено 09 вересня 2021 року.

Cуддя І.Є.Малюшевська