Справа № 199/6559/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, ознайомившись із матеріалами якої, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ст.186 ч.1 п.1, ч.2 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Нормою ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому відповідачами за даною категорією позовів мають бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт.

Як слідує зі змісту позовної заяви АТ «Альфа-Банк», останній звернувся до суду із даним позовом саме на підставі вищевказаної норми Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що спірне нерухоме майно (кв. АДРЕСА_1 ) належить йому, а не відповідачам по справі. При цьому, позивач просить суд звільнити належне йому спірне нерухоме майно з-під арешту, який було накладено постановою про арешт майна боржника від 04 вересня 2019 року в рамках виконавчого провадження №59945029 державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. В той же час, згідно загальнодоступних даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/) виконавче провадження за №59945029 наразі завершено, і саме позивач АТ «Альфа-Банк» є боржником за даним виконавчим провадженням, і саме його права як власника майна обтяжувались у згаданому виконавчому провадженні шляхом накладення арешту на зазначену квартиру, що також підтверджується і копією долученої позивачем до позову Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, з вищевикладеного слідує, що позивач не є тією особою, яка має право подавати позов до суду про звільнення майна з-під арешту на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не є належним суб`єктом, а для оскарження боржником арешту нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, законом передбачений інший порядок.

Відповідно до ст.74 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згаданий вище порядком, визначений законом, встановлено Розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), нормами ст.ст.447, 448 якого встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №199/6839/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк» та Державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДО Дворецької Ю.О., третя особа ОСОБА_1 , про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. За наслідками розгляду даної справи 05 грудня 2019 року ухвалено рішення суду, яким позов задоволено та вирішено: скасувати рішення державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР Дворецької Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47571591 від 01.07.2019 18:39:08, - про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-банк» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 32200932; скасувати запис про право власності: 32200932 державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР Дворецької Ю.О. про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-банк» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В рамках розгляду даної цивільної справи вживались заходи забезпечення позову, а рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного перегляду залишено без змін.

Таким чином, з огляду на наведене вище, якщо спірний арешт накладено державним виконавцем в рамках виконання судового рішення по цивільній справі №199/6839/19, позивач як сторона виконавчого провадження (боржник) має право звернутись до суду зі скаргою, а не із даним позовом, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання такого судового рішення, зокрема зі скаргою на безпідставне накладення чи не зняття арешту з нерухомого майна.

Положеннями ст.74 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Нормою ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо спірний арешт на майно було накладено державним виконавцем не в порядку виконання судового рішення у цивільній справі, боржник за таким виконавчим провадженням, має право оскаржити спірний арешт в порядку адміністративного судочинства шляхом подання відповідного адміністративного позову.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що АТ «Альфа-банк» є боржником за виконавчим провадженням, в рамках якого державним виконавцем було накладено оспорюваний арешт на зареєстроване за АТ «Альфа-банк» нерухоме майно, і для оскарження такого арешту з огляду на суб`єкта його оскарження законом передбачено для боржника за виконавчим провадженням два можливі взаємовиключні порядки (або подання скарги до суду в порядку Розділом VII ЦПК України, або подання адміністративного позову до державного виконавця), жодним із яких позивач не скористався, однак звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із даним позовом, об`єднуючи тим самим в собі боржника за виконавчим провадженням і титульного власника нерухомого майна, тобто позивача та відповідача, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у цивільній справі за даним позовом на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України.

Наведений висновок узгоджується і правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17, від 04 листопада 2020 року по справі №520/7100/19, від 02 червня 2021 року по справі №661/5699/19.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2270 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у позивача права на повернення сплаченого ним судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 133, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Повернути позивачу Акціонерному товариству «Альфа-Банк» сплачений ним при подачі до суду позовної заяви, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 2270 гривень, перерахований згідно меморіального ордеру №454186697 від 06 серпня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко