ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2046/21 Справа № 173/2750/19 Головуючий у першій інстанції: Петрюк Т. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2017 року вона набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , уклавши договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок з ОСОБА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Кам 'янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., реєстровий №67 та 66 від 17.01.2017 року. З цього часу вона є повноважними власником даного будинку. У цьому будинку зареєстрований її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідачка ОСОБА_1 , з якою її батько перебував у зареєстрованому шлюбі, щоб був розірваний на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року №173/1535/19. Відповідачка ОСОБА_1 ніколи не була та не є членом її сім`ї та не проживає у зазначеному будинку з травня місяця 2019 року, але зареєстрована у ньому. В нинішній час позивач бажає оформити субсидію на відшкодування витрат користування газом у будинку, але не може це зробити, через те, що в будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї. Тому позивач за первісним позовом просила усунути їй перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , визнавши відповідачку такою, що втратила право користування цим будинком (а.с. 1-3).

Із зустрічним позовом до суду звернулась ОСОБА_5 , обґрунтовуючи його тим, що восени 1999 року вона познайомилась з ОСОБА_4 , протягом одного року вони зустрічались, а потім прийняли рішення проживати однією сім`єю. 07.12.2001 року вони придбали будинок по АДРЕСА_1 , який був оформлений на ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку серії АЕЕ №978086, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. Укладання саме договору дарування, а не договору купівлі-продажу, було обґрунтовано сплатою податків в меншому розмірі. Приблизно в травні 2002 року вони оселились в будинку та стали там проживати і вести спільне господарство. 19.04.2003 року вони уклали шлюб між собою, який був розірваний 30.10.2019 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області; рішення набрало законної сили 07.12.2019 року. З 21.08.2003 року по теперішній час вона зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . Тобто вона законним шляхом набула права на користування спірним будинком в якому зареєстрована та проживає більше 17 років. За час сумісного проживання з ОСОБА_4 будинок був реконструйований, перебудований і збільшений у своїй вартості, площі, поліпшена прилегла територія та збудовані господарські будівлі і споруди. Але з травня 2019 року ОСОБА_4 , чинить їй перешкоди у користуванні будинком, шляхом зміни замків та не допуску до нього. Всі її особисті речі та речі, які є спільною сумісною власністю, знаходяться у спірному будинку. Даний будинок є її єдиним житлом. Вона неодноразово намагалась зайти до будинку. Коли у травні місяці 2019 року ОСОБА_4 , не пустив її до будинку, вона змушена була викликати поліцію і працівники поліції провели бесіду з ОСОБА_4 про недопущення протиправної поведінки. В липні 2019 року вона зверталась до голови Малоолександрівської сільської ради, де зазначала, що ОСОБА_4 , чинить їй перешкоди чинить їй перешкоди у проживанні в будинку та зникнення з подвір`я сумісно набутого майна автомобіля марки «Ланос», на що був складений акт обстеження. Ні вона ні адміністрація сільської ради не знали про зміну власника вищевказаного будинку на доньку ОСОБА_4 , яка постійно проживає в Російській Федерації. Крім того, права нового власника будинку не порушуються, оскільки з моменту дарування будинку вона достеменно знала про її проживання та реєстрацію у будинку, не заперечувала проти цього, прийняла та погодилась з умовами її проживання та реєстрації у будинку як члена сім`ї. Тому позивач за зустрічним позовом просила усунути їй перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення до будинку з зобов`язанням ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , не чинити їй перешкод у користуванні будинком і надати ключі від вхідних дверей (а.с. 24-29).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року первісні позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 768,40 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні будинком відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, задовольнивши зустрічний позов.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07 грудня 2001 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я,. зареєстрованому в реєстрі за №2333, ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 34).

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003 року по 30 жовтня 2019 року (а.с. 47-48).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської від 30.10.2019 року у цивільній справі №173/1535/19 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 19 квітня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровській області, актовий запис №76 між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 07.12.2019 року (а.с. 47-48).

Згідно змісту вказаного вище рішення, зокрема, встановлено, що ОСОБА_4 з позовом про розірвання шлюбу до відповідача ОСОБА_6 звернувся 19.06.2019 року; шлюбні відносини припинені з квітня 2019 року.

Судом першої інстанції також встановлено обізнаність ОСОБА_6 з тією обставиною, що ОСОБА_4 набув право власності на будинок за договором дарування і у неї не виникло права власності на даний будинок, окрім права на проживання в ньому як члена сім`ї ОСОБА_4 .

17 січня 2017 року ОСОБА_4 , подарував спірний будинок своїй дочці ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованим в реєстрі за №64 та договір дарування присадибної земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №66 (а.с. 4, 5).

Таким чином з січня 2017 року власником будинку за адресою АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3 .

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , вона зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 з 21.08.2003 року, що також підтверджується довідкою Верхівецької міської ради №1700 від 06.08.2021 року

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 набула право користування спірним житлом згідно із законом, як члена сім`ї (дружина) ОСОБА_4 - колишнього власника спірного домоволодіння. У подальшому право власності на житло набула позивач.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

За положеннями частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_5 була вселена у спірне домоволодіння з дозволу члена сім`ї ОСОБА_4 (чоловіка), який був власником цього будинку; враховуючи, що ОСОБА_5 у спірному будинку зареєстрована з 21.08.2003 року та до цього часу; встановивши, що після зміни власника будинку 17 січня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 продовжували проживати у вказаному житловому приміщенні зі згоди нового власника, що не заперечується сторонами даного спору; приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між останніми припинені з квітня 2019 року, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; приймаючи до уваги, що з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ОСОБА_3 звернулась 06 листопада 2019 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав, на час подання первісного позову, для визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 , оскільки на час пред`явлення первісного позову з часу припинення шлюбних відносин ОСОБА_4 з ОСОБА_6 та з часу непроживання останньої у спірному приміщенні минуло лише шість місяців.

Колегія звертає також увагу, що ОСОБА_4 , після дарування 17 січня 2017 року своїй дочці домоволодіння АДРЕСА_1 , продовжує в ньому проживати по цей час, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання, виданою Малоолександрівською сільською радою 21.12.2018 року за №655 (а.с. 7) та визнано сторонами.

Судом також встановлено, що згідно копії акту обстеження від 26.07.2019 року, складеного робочою групою Малоолександрівської сільської ради, було встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 умовно поділене навпіл, має окремі входи. В одній половині проживає ОСОБА_6 , в іншій - ОСОБА_4 ; зазначений їх опис; газовий та електролічильники знаходяться на половині ОСОБА_4 , господарські приміщення замкнені, ключі від них знаходяться, за словами ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 ; автомобіля на подвір`ї та в гаражі не було; ОСОБА_6 скаржилась на свого чоловіка, що він вимикає світло, газ, зачиняє ворота та всіляко перешкоджає її проживанню в будинку; ОСОБА_4 говорив, що перебування ОСОБА_6 в його домоволодінні недоречне (а.с. 39).

Апеляційним судом встановлено, що між позивачкою за зустрічним позовом, з одного боку, та відповідачами, з іншого боку, склались вкрай неприязні стосунки, систематично виникають конфлікти, суперечки, що визнано сторонами, що створює позивачці за зустрічним позовом перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Колегія звертає увагу, що новим власником, після набуття спірного домоволодіння у власність у 2017 році, право на виселення попереднього власника та його дружини реалізоване не було, що свідчить, що попередній власник ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6 залишились проживати у спірному будинку зі згоди нового власника ОСОБА_3 без укладення договору оренди та домовленості, у належній формі, щодо строковості користування житлом.

Крім того, колегія наголошує, що у позивачки за зустрічним позовом будь-яке житлове приміщення у власності відсутнє, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності.

Отже, задовольняючи первісний позов без достатніх правових підстав та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд допустив втручання у право ОСОБА_6 на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції.

Встановивши відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; враховуючи, що ОСОБА_6 чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням, колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову, а саме усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_6 житловим будинком АДРЕСА_1 тавселити ОСОБА_8 у вказане житлове приміщення.

Вимоги зустрічної позовної заяви про зобов`язання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_8 перешкоди у користуванні будинком і надати ключі від вхідних дверей - задоволенню не підлягають, адже усунення перешкод шляхом вселення є достатнім для відновлення порушених прав позивачки за зустрічним позовом, факт відсутності ключів у ОСОБА_8 є недоведеним, а зобов"язування відповідачів за зустрічним позовом не вчиняти певні дії на майбутнє - є передчасною та необгрунтованою вимогою.

Крім того, враховуючи наявність підстав для задоволення зустрічного позову, в задоволенні первісних позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - повинно бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (840,8 грн.) та апеляційної скарги (1261,20 грн.) в сумі по 1051,00 грн., з кожного (2102,00 грн. / 2) (а.с. 22, 174).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 житловим будинком АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в житлове приміщення - будинок АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі по 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова