"01" грудня 2021 р. Справа № 363/1708/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, в зв`язку з чим порушує питання про стягнення з останнього заборгованості за договором позики в загальному розмірі 21 346 грн. 75 коп., з яких 20 000 грн. сума основної заборгованості, 327 грн. 3% річних та 1 019 грн. 75 коп. інфляційного збільшення боргу.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явився.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, коли відповідач до суду повторно не прибув та відзив на позовну заяву не подав, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2020 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідачу (позичальникові) грошові кошти в сумі 20 000 грн., а відповідач зобов`язався у строк до 15 серпня 2020 року повернути позивачу зазначену суму.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі.

Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

24 жовтня 2020 року позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу про повернення позики, однак у встановлений строк відповідач борг не повернув й заходів до цього не вживає.

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму грошових коштів (суму позики) переданих за договором позики, тобто 20 000 грн., що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України.

Крім того на користь позивача згідно ст. 625 ЦК України слід стягнути три проценти річних від простроченої суми в розмірі 327 грн. та індекс інфляції в розмірі 1 019 грн. 75 коп.

Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми та витрат від інфляції за період з 16 серпня 2020 року по 03 березня 2021 року є вірним і сумнівів у суду не викликає.

Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Таким чином, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а пред`явлений позов - задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 липня 2020 року в загальному розмірі 21 346 грн. 75 коп., а також судовий збір в розмірі 908 грн., а всього 22 254 (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 75 (сімдесят п`ять) коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 06.04.2003 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя