Справа № 141/934/19
Провадження №2/141/158/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Солоненко І.Д.,

сторони в судове засідання не з`явились ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №141/934/19 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Оратівського районного суду Вінницької області 12.11.2019 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 25.05.2012 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5-Ф/2012 за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 372 300,00 грн., терміном з 25.05.2012 р. по 24.05.2017 р., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19,5 % річних.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області 22.05.2014 року у справі № 141/453/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором за період з 25.05.2012 року по 10.01.2014 року в розмірі 364 906,44 грн.

Кредитним договором передбачено порядок та умови сплати процентів, нарахованих до дня погашення кредиту або до дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості.

У зв`язку з невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором позивач просить стягнути з ОСОБА_1 нараховані проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, на залишок простроченої заборгованості за кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом з 11.01.2014 року по 01.10.2019 року у розмірі 351 359,31 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 5 270,39 грн.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року провадження у справі № 141/934/19 відкрито, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи здійснити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.05.2021 року.

27 травня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд підготовчого судового засідання було відкладено на 24.06.2021 року.

22 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ( Вх.№ 1967/21-Вх) представника відповідача адвоката Грабіка М.С. Відзив обґрунтовано тим, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Наявність судового рішення про дострокове стягнення позики припиняє нарахування процентів за кредитним договором, надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки рішення Оратівського районного суду, яким достроково стягнуто заборгованість по кредиту, винесено у 2014 року, а позов про стягнення заборгованості про процентам подано у 2019 році, з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 24.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 141/934/19 на тридцять днів з ініціативи суду. Відкладено розгляд підготовчого судового засідання на 29.07.2021 року.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 141/934/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.08.2021 року.

Судове засідання, призначене на 12.08.2021 року, не відбулось та було відкладено на 02.09.2021 року, у зв`язку з неявкою сторін.

В судове засідання, призначене на 02.09.2021 року, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не зявився, повноважного представника до суду не направив. При цьому, 02.09.2021 року до суду надійшла заява (№ Еп-400/21-Вх) представника позивача Ліфанової Л.М. про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, до суду 12.08.2021 року надійшла заява (№ Еп-375/21- Вх) представника відповідача адвоката Грабіка М.С. про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позову заперечують з мотивів, викладених у відзиві.

Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5-Ф/2012, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію із загальним лімітом 372300,00 грн.

Відповідно до п. 1.4.1. та п. 1.4.2. кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлена у розмірі 19,5 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 24,5 % річних.

У п. 3.2. кредитного договору зазначено, що плата процентів за користування кредитними коштами передбачено щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (крім останнього місяця користування кредитом) та у день закінчення строку, на який надано кредит виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.4 договору.

Згідно п.3.5.1 та п. 3.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування нараховуються на залишок строкової заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту, до дня повного погашення заборгованості за кредитом або до дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості. Проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором, нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту(його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 22.05.2014 року по справі № 141/453/14-ц з ОСОБА_1 достроково стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 5-Ф/2012 в розмірі 364 906,44 грн. Дане рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №5-Ф/2012 від 25.05.2012 року, заборгованість ОСОБА_1 по процентах (прострочена) за період з 11.01.2014 року по 01.10.2019 року (включно) становить 351 359,21 грн., які позивач просив суд стягнути на його користь, оскільки відповідач свої зобов`язання зі сплати суми боргу за кредитним договором не виконав.

Визначаючись щодо встановлених обставин справи та спірних правовідносин, суд керується наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У кредитному договорі № 5/Ф/2012 від 25.05.2012 року сторони погодили повернення кредиту частинами у строк до 24.05.2017 року, однак у 2014 позивач пред`явив дострокову вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яку задоволено заочним рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 22.05.2014 року. Дане рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, використовуючи своє право згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства України, та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також той факт, що ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Вінницької обласної дирекції АБ "Укргазбанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (процентів) після ухвалення 22.05.2014 року Оратівським районним судом Вінницької області судового рішення про задоволення вимог кредитора шляхом дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 5/Ф/2012 від 25.05.2012 року, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, позивач втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.

При цьому, суд зауважує, що банк має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак позивачем зазначеної вимоги до суду не заявлено.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості про процентах за період з 11.01.2014 року по 01.10.2019 року в розмірі 351 359,31 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки рішення Оратівського районного суду, яким достроково стягнуто заборгованість по кредиту, винесено у 2014 року, а позов про стягнення заборгованості про процентам подано у 2019 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Як роз`яснено в аб. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Суд зауважує, що враховуючи той факт, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його безпідставністю, позовна давність, про застосування якої заявлено представником відповідача адвокатом Грабік М.С., судом не застосовується.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530 536, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В АЛ И В :

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч.5 ст.272 ЦПК України.

Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено 13.09.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (вул. І.Бевза, буд. 34, м. Вінниця, 21009, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя С.В. Климчук