Справа № 350/1593/21
Провадження № 22-ц/4808/1554/21
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену суддею Бейком А.М. 16 вересня 2021 року в селищі Рожнятів у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Татакіна П.П.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Татакіна П.П.

Скарга мотивована тим, що 20 квітня 2021 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління Татакіним П.П. всупереч Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №53197753 про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме 1/4 частки двокімнатної квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 51,1 кв.м., житлова площа 28,3 кв.м. Із даної постанови не вбачається, що опис частки квартири проводився в присутності скаржника, понятих, чи інших співвласників квартири. Копія постанови не вручалась особі як боржнику, права не роз`яснювалися. Іншим співвласникам майна про винесення постанови про складання акту опису та арешту відомо не було і досі не повідомлено.

Крім того 8 червня 2021 року за №47093 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Татакіним П.П. винесено Заявку на реалізацію описаного й арештованого майна 1/4 частки двокімнатної квартири по АДРЕСА_2 . Видаючи вказану заявку державним виконавцем не враховано що боржник ОСОБА_1 , не один володіє квартирою, а квартира належить на спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які в ній постійно проживають, іншого житла не мають та частки в квартирі не виділені.

Просив поновити йому строк на подання скарги та ухвалити рішення, яким визнати дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Татакіна П.П. в частині винесення постанови ВП №531197753 від 20.04.2021 року про опис та арешт майна боржника, дії щодо здійснення оцінки нерухомого майна, видачі заявки від 08.06.2021 року за №47093 на реалізацію описаного й арештованого майна, а саме 1/4 частки квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 51,1 кв.м., житлова площа 28,3 кв.м., що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - протиправними.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 16.09.2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не відповідають обставинам справи та нормам права.

Зазначає, що саме в порядку цивільного судочинства старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Татакіним П.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46988905 від 25.03.2015 року на виконання вироку Рожнятівського районного суду у справі №913/7/2012, яким також в порядку цивільного судочинства було задоволено цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні про стягнення в тому числі з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди. А враховуючи те, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження за даним виконавчим листом в частині задоволення цивільного позову, спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Щодо посилання суду на практику Верховного Суду, то вважає, що така стосується інших правовідносин.

Просить ухвалу Рожнятівсього районного суду від 16 вересня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відділ ДВС у місті Івано-Франківську Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подало відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що на виконанні у відділі ДВС перебували виконавчі провадження №53197753 та №53197782 з виконання виконавчого листа №913/7/2012 від 16.02.2015 року, виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 шкоди за ст. 191 ч. 4 КК України. 31.05.2017 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №53197782 винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а саме об`єднано виконавчі провадження №53197753 та №53197782 у зведене виконавче провадження №54047584. У даному випадку стороною виконавчого провадження (боржником) оскаржуються дії та бездіяльність державного виконавця щодо виконання вироку суду, і законами України не встановлено іншого порядку їх оскарження, а тому суд правомірно дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 року у справі №586/77/17 (провадження №14-556цс18), а також в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №758/4663/18 (провадження №61-42524св18). За таких обставин дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Рожнятівсього районного суду від 16.09.2021 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Лукинів М.П. доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представники відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд в порядку цивільного судочинства зі скаргою на дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Татакіна П.П. щодо винесення постанови ВП №531197753 від 20.04.2021 року про опис та арешт майна боржника, здійснення оцінки нерухомого майна, видачі заявки від 08.06.2021 року за №47093 на реалізацію описаного й арештованого майна при примусовому виконанні виконавчого листа №913/7/2012, виданого на підставі вироку Рожнятівського районного суду від 16.09.2014 року (а.с. 1-16).

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли з приводу опису та арешту майна боржника державним виконавцем при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, що визначає розгляд такої скарги в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 74 цього Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (стаття 448 ЦПК України).

Положеннями ст. 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку. Проте даною нормою не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що, оскільки судове рішення щодо цивільного позову у кримінальному провадженні ухвалюється не за нормами ЦПК, які лише субсидіарно можуть бути застосовані при його розгляді, а його примусове виконання здійснює державна виконавча служба, то оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні вироків, що стосуються вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (пункт 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №823/564/17 (провадження №11-673апп19) зазначено, що КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість статтею 287 КАС України (181 КАС у попередній редакції) визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла й у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18.

Отже арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене вище, встановивши предмет оскарження, яким є дії та бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання вироку суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Що стосується посилань апелянта та його представника на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, оскільки правовідносини в ній стосуються виконання вироку по конфіскації майна автомобіля, то такі не заслуговують на увагу. Як зазначено в даному висновку, оскільки боржником оскаржуються дії державного виконавця з прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання вироку суду, а законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то суди зробили правильний висновок, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило статті 181 КАС України є універсальним.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують та не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 8 грудня 2021 року.