Справа № 161/6485/19 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С.
Провадження № 22-ц/802/1355/21 Категорія: 72 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Осіпука В.В.,

секретар Ганжа М. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 29 липня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Маневицького районного суду від 03 грудня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба в справах дітей Луцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду на підставі статті 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про час розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 звернулась 15 грудня 2020 року в суд з заявою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 гривень, посилаючись на положення пунктів 3-5 статті 142, частини 8 статті 141 ЦПК України.

Ухвалою Маневицького районного суду від 29 липня 2021 року заяву задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5500 гривень на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду. Посилається на порушення приписів ч.8 статті 141 ЦПК України та недоведеність понесених судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на доведеність відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, їх реальність та співмірність, просить ухвалу суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 5500 гривень, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, заявник, називаючи дії позивача необґрунтованими та вказуючи на зловживання останнім процесуальними правами, не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, в чому полягає зловживання позивачем процесуальними правами, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями статті 137 ,ч.5 ст. 142, ч. 8 статті 141 ЦПК України та дійшов висновку про доведеність позивачем понесених судових витрат та наявність підстав для їх стягнення з позивача на користь відповідача.

Однак, при постановленні оскарженої ухвали суд не з`ясував питання про наявність передбачених нормами Цивільно-процесуального кодексу правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

На підставі системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України належить дійти висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи не постановляв ухвали про зловживання позивачем процесуальними правами, в оскарженій ухвалі не наводив висновків про необґрунтованість дій позивача або ж про зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами.

З огляду на обставини справи, ураховуючи викладені в заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу доводи заявника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Процитувавши в оскарженій ухвалі норму ч.5 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції не зазначив підстав, на яких ґрунтуються висновки суду щодо застосування цієї норми процесуального права. Посилання суду на подані відповідачем докази про понесені судові витрати, реальність надання правничої допомоги не слугують самостійною підставою для покладення на позивача відповідальності за обставин, зазначених у заяві про відшкодування судових витрат, оскільки відповідачем не доведено необґрунтованості дій позивача при розгляді даної справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України,підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 2 цієї статті, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При розгляді справи суд першої інстанції не навів обставин на підтвердження необґрунтованих дій позивача, що призвело до зловживання позивачем процесуальними правами, неправильно витлумачив положення частини 5 статті 142 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат.

У зв`язку з наведеним ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374-376 ,382, 383-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 29 липня 2021 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: