Провадження № 2/127/2868/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позов мотивовано тим, що 09.09.19 - 20.09.2019 року позивач разом з ОСОБА_2 перебували за кордоном королівство Нідерланди, де позивач за власні кошти /4000 тисячі євро/ купила автомобіль «Вольво», 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2 , даний автомобіль по приїзду до України позивач розмитнила та поставила на облік та являється власником даного майна. На початку грудня 2019 року ОСОБА_2 запропонував продати автомобіль за 10 000 тисяч доларів США, позивач погодилась та передала відповідачу автомобіль разом з реєстраційним посвідченням. Невдовзі після цього позивач почала телефонувати та цікавитись у ОСОБА_2 чи автомобіль продано, позивачу було повідомлено, що ні, тоді позивач попросила щоб повернув автомобіль, але після цього відповідач почав уникати зустрічей із позивачем. 10.12.2019року позивач змушений був звернутись до правоохоронних органів з письмовою заявою стосовно повернення належного майна, після розгляду заяви позивачу було повідомлено, що склад кримінального правопорушення в діях відповідача відсутній та запропоновано звернутись до суду з цивільним позовом за фактом неповернення особистого майна. Просить витребувати від ОСОБА_2 на користь позивача належній автомобіль «Вольво», 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 01.09.2020року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

26.01.2021року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3

08.09.2021року представник позивача просив витребувати у ОСОБА_3 на користь позивача автомобіль «Вольво», 2009року випуску.

Ухвалою суду від 08.09.2021року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Вольво», модель S40, тип: седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 був придбаний ОСОБА_1 у підприємства B&DCars за 4000 Євро (а.с.6-8).

ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу №83825-RТ, відповідно до якого ОСОБА_1 продала підприємству Realset Trade LP автомобіль марки Volvo S40, Vin НОМЕР_4 за суму 1480 Євро (а.с. 143).

Автомобіль Volvo S40, Vin НОМЕР_4 Realset Trade LP було продано ПП «БЕСТДРАЙВ», в підтвердження укладення договору купівлі-продажу, 24.09.2019 рок підприємство Realset Trade LP надало покупцю інвойс №190924.10-RТ/ВD, відповідно до даного інвойсу вказано покупцем автомобіля зазначено ПП «БЕСТДРАЙ» (а.с.144).

Даний автомобіль проходив розмитнення на Львівській митниці ДФС, що підтверджується митною декларацією форми МД-2 від 25.09.2019 року, відповідно до якої особа, яка є отримувачем автомобіля Volvo S40, 2009 року випуску, НОМЕР_4 , є ПП «БЕСТДРАЙВ» (а.с.145).

26.09.2019року між ПП «БЕСТДРАЙВ» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №ВD-137257/2019, відповідно до якого ПП «БЕСТДРАЙВ» зобов`язалось передати у власність майно ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 - зобов`язалась прийняти та оплатити майно (а.с.146-147).

Пунктом 1.2. даного договору передбачено характеристики транспортного засобу, який є предметом даного договору, а саме: марка Volvo, модель S40, рік випуску 2009, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Пунктом 2.1. договору визначено, що продаж транспортного засобу за домовленістю сторін вчиняється за 99 840,00 гривень, на умовах післяоплати протягом 30 банківських днів, наступних за днем передачі транспортного засобу.

У відповідності до акту №ВD-137257/2019 прийняття-передачі транспортних засобів від 26.09.2019 року ПП «БЕСТДРАЙВ» передало, а ОСОБА_1 отримала транспортний засіб марка Volvo, модель S40, рік випуску 2009, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Вольво», модель S40, тип: седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 з 02.10.2019року (а.с.4-5).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 допомогу в продажу спірного автомобіля, однак, ні кошти ні автомобіль позивачу не повернув.

Відповідно до облікової картки « НОМЕР_5 від 02.12.2020р. спірний транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_3 по договору укладеному в ТСЦ №0541/2020/2324026 від 02.12.2020р.

Згідно відзиву ОСОБА_2 визнав, що спірний автомобіль був придбаний позивачем, однак вказує, що кошти, які знаходились на картці у позивача та за які було придбано спірний автомобіль, належать ОСОБА_2 , однак, доказів того суду не надав, а тому суд приходить до висновку, що власником спірного авто є позивач ОСОБА_1 .

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положення ст. 392 ЦК України надають власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю чи витребування майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для застосування статті 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.3 ст. 397 ЦК України).

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_3 на даний час володіє та користується спірним автомобілем, вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Таким чином, як встановлено відповідач- ОСОБА_3 володіє та користується автомобілем, який на праві власності належить позивачці, без належних на це законних підстав, що порушує права останньої на володіння, користування та розпорядження цим майном. Доказів того, що відповідач пропонував позивачці повернути автомобіль, але вона відмовляється від його отримання, суду не надано.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Аналізуючи матеріали справи суд приходить до переконання, що позивач обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх прав у порядку ст. 387 ЦК України, а тому всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову та витребування у ОСОБА_3 , яка на даний час володіє спірним автомобілем, на користь особи, яка є його власником, відповідно до статті 387 ЦК України спірний автомобіль, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2262,85грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 387, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль марки «Вольво», модель S40, тип: седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2262,85грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволені вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 02.12.2021року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_7 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_8 .

Суддя: