Провадження № 22-ц/812/2061/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2021 року м. Миколаїв

справа № 482/1207/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області, постановлену 20 вересня 2021 року під головуванням судді Демінської О.І., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивачка зазначала, що 02 грудня 2008 року між нею та відповідачем, громадянином Азербайджанської Республіки укладено шлюб, який було зареєстровано Новоодеським ДРАЦС в Миколаївській області, актовий запис №95. З 2013 року стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, було присутнє домашнє насильство. З вересня 2014 року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. ОСОБА_2 покинув територію України та більш не повертався. Отже, фактично сім`я припинила своє існування, проживають окремо, сімейного життя не ведуть, не спілкуються, шлюбних стосунків не підтримують, спільних дітей не мають.

Крім того, позивачка з 2017 року перебуває в цивільному шлюбі, та в серпні 2019 року народила дитину, батьком якої є інший чоловік.

Посилаючись на те, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, а також, що перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та її інтересам розвиватися фізично, морально, духовно, позивачка просила суд розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 .

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2021 року зазначену позовну заяву залишено без руху для виконання вимог статей 175, 177 ЦПК України (надання копії позову та додатків до нього для відповідача, складених або перекладених офіційною мовою або однією з офіційних мов Республіки Азербайджан або російською мовою), а також зазначення обставин, визначених статтями 27,28 ЦПК України, статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», що слугували підставою для звернення з позовом про розірвання шлюбу саме до Новоодеського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою цього ж суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали від 06 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки позовної заяви не усунуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на недостовірність ухвали суду від 20 вересня 2021 року, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні ухвали про повернення позовної заяви позивачу, судом не взята до уваги та обставина, що у позивача на утриманні знаходиться малолітня дитина 2019 року народження і ця обставина на її думку є підставою для розгляду справи Новоодеським районним судом Миколаївської області. Оскільки, відповідно до частини 2 статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала районного суду не відповідає.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, недоліки позовної заяви не усунуто, зокрема, не зазначено жодної обставини, передбаченої статтями 27, 28 ЦПК України, статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», що слугували б підставою для звернення з позовом про розірвання шлюбу саме до Новоодеського районного суду Миколаївської області.

Однак з такими висновками в повній мірі погодитись не можна.

З огляду на матеріали справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 грудня 2008 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданий Новоодеським ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №95 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, відповідач ОСОБА_2 є громадянином Азербайджанської Республіки.

За відомостями позивачки, на момент пред`явлення позову відповідач мешкає в Азербайджанській Республіці.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 підтверджується народження у позивачки дитини в серпні 2019 року, батьком якого є не відповідач (а.с.7)

Згідно довідки Виконавчого комітету Новоодеської міської ради від 14 вересня 2021 року № 6072 ОСОБА_1 та її син ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, учасниками якої є Україна та Азербайджанська Республіка, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

За такого, враховуючи, що позивачка звернулась з позовом про розірвання шлюбу в суд України, є громадянкою України та проживає в Україні, в Україні подружжя мало останнє спільне місце проживання, питання підсудності по даній справі має визначатись законодавством України, а саме, за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 24 липня 2020 року по справі № 357/12676/18.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Таким чином, для того, щоб позивач при зверненні з вимогами про розірвання шлюбу мав право скористатися можливістю обрати суд за правилами альтернативної підсудності, необхідною є наявність однієї з таких умов: 1) на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти; 2) він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 пред`явила його за зареєстрованим місцем свого проживання. При цьому, позивач вказувала, що її неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Отже, наявні у справі документи підтверджують право позивачки ОСОБА_1 скористуватись правилами статті 28 ЦПК України та обрати суд для розгляду вимог про розірвання шлюбу за місцем своєї реєстрації, тобто Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасуванню оскаржуваної ухвали з подальшим направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді Т.Б. Кушнірова Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.