ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6528/21 Справа № 211/6157/20 Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України в особі Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно та зняття арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він вирішив придбати у ОСОБА_3 належний їй на праві власності транспортний засіб MAZDA, модель 6, коричневого кольору, 2017 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип транспортного засобу загальний легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та 11 лютого 2020 року сплатив відповідачу узгоджену суму грошових коштів в розмірі 9 200 доларів США, а остання передала належний їй автомобіль та надала довіреність на право повного розпорядження транспортним засобом, тобто, на право його продажу, здачу в оренду, обміну або застави.

ОСОБА_1 вважав, що між ним та ОСОБА_3 в дійсності було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого остання передала йому у власність транспортний засіб, а він прийняв та сплатив за нього грошову суму, визначену сторонами договору, а договір доручення, в рамках якого відповідач видала позивачу довіреність на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом фактично був удаваним.

У зв`язку з чим, просив суд визнати довіреність серії НОК №933216 від 11 лютого 2020 року з правом передоручення, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстровану в реєстрі за №325, на розпорядження (користування, продаж, обмін, здачу в оренду, заставу) транспортного засобу MAZDA, модель 6, коричневого кольору, 2017 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип транспортного засобу загальний легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 удаваним правочином, та визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року відмовлено у задоволені позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

Державний виконавець Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Бобров О.С., відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 11 лютого 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрованої в реєстрі за №325, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 представляти її інтереси, зокрема, з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням, у тому числі продажем за ціну та на умовах по своєму розумінню, передачею в найм (оренду), передачею в позичку тощо, належним їй транспортним засобом, а саме автомобілем марки MAZDA, модель 6, коричневого кольору, 2017 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип транспортного засобу загальний легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 15-16).

Згідно копії розписки, 11 лютого 2020 року ОСОБА_3 отримала грошові кошти в сумі 9 200 доларів США за продаж автомобіля марки MAZDA, модель 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 від ОСОБА_1 ( а.с. 20).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що між сторонами виникли інші цивільно-правові відносини, а не представницькі, тому дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Вимогами статей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що між ним та відповідачем у справі був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу, а тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Відтак, при укладенні удаваного договору сторони повинні усвідомлювати, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Водночас, сутність та правова природа загального цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою ст. 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, що є представницькими відносинами, тоді як договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно спірного транспортного засобу марки MAZDA, модель 6, коричневого кольору, 2017 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип транспортного засобу загальний легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, не було оформлено договір купівлі-продажу, а транспортний засіб не був знятий з обліку в територіальному сервісному центрі за процедурою, встановленою Порядком, автомобіль залишався зареєстрованим за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було видано свідоцтво про його реєстрацію.

Разом з тим, згідно матеріалів даної цивільної справи, на виконанні у Довгинцівському ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 61673461 щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на підставі виконавчого листа № 211/4623/19 від 14 січня 2020 року, в ході примусового виконання якого, постановою від 01 квітня 2020 року було накладено арешт на все майно боржника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки, між сторонами склалися представницькі відносини, а не двосторонній договір купівлі-продажу. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у довіреності, яку позивач просить визнати удаваним правочином, зазначено про роз`яснення змісту ст.ст. 203, 214, 244, 247, 248, 249, 1000 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова