Номер провадження: 22-ц/813/413/21
Номер справи місцевого суду: 499/779/18
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №499/779/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба», за участю третьої особи Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в особі державного реєстратора Маршук Тетяни Анатоліївни про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року у складі судді Тимчука Р.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 10 вересня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що уклала 8 вересня 2015 року уклала з ПСП «Дружба» Договір оренди землі, за яким передала в оренду земельну ділянку загальною площею 5,77 га кадастровий номер :01:003:0225; право оренди земельної ділянки зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №24276998 від 9 вересня 2015 року зі строком дії права оренди земельної ділянки 10 років з правом пролонгації. Позивач зазначила, що не заперечувала проти укладення договору оренди на строк 5-7 років, підписала останню сторінку договору під обіцянку отримати повний текст договору потому, а отримавши свій примірник договору виявила, що строк оренди у договорі вказано 10 років, з огляду на що вважає, що відповідач ПСП «Дружба» ввів її в оману з приводу істотних умов договору. Крім того, укладений договір містить значну кількість недоліків та невідповідностей чинному законодавству, що свідчить про його недійсність. Посилаючись на положення статей 638, 792, 203, 207, 215 ЦК України, статтю 93 ЗК України, статті 11, 15, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», позивач ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним Договір оренди землі від 8 вересня 2015 року земельної ділянки площею 5,7703 га кадастровий номер :01:003:0225, яка знаходиться на території Коноплянської сільської ради, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Дружба»;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24276998 від 9 вересня 2015 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Маршук Т.А., запис: 11108743 про інше речове права, а саме: про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 5,7703 га кадастровий номер :01:003:0225 на підставі договору оренди землі від 8 вересня 2015 року. укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба»;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.2-4).

Ухвалою судді Іванівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.26-27).

Відповідач ПСП «Дружба» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що договір оренди земельної ділянки ОСОБА_1 уклала 8 вересня 2015 року, договір укладено на 10 років. Доводи позивача про те, що при підписанні договору бачила лише його останню сторінку та вважала укладеним договір на 5-7 років, не мають підтвердження доказами. Позивач з 2016 по 2018 рік отримувала орендну плату в обсязі, передбаченому в договорі. Статтею 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років. Отже, договір оренди землі не міг бути укладеним на 5 років, як стверджує позивач, так як це не відповідає чинному законодавству. Вимога визнання недійсним договору на підставі того, що він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, нічим не обґрунтована. Навпаки, є реальні наслідки, обумовлені договором, як то отримання орендної плати позивачем за користування її земельною ділянкою на протязі трьох років. ОСОБА_1 в 2014 році уповноважила працівника ПСП «Дружба» ОСОБА_3 здійснювати всі дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, реєстрація здійснювалась за кошти підприємства, ОСОБА_1 отримала витяги з державного реєстру прав на нерухове майно про реєстрацію права власності та оригінал договору оренди землі, що підтверджується виписками з журналів. Отримуючи орендну плату, позивач тим самим підтверджує наявність правовідносин з оренди землі з відповідачем. Договір між позивачем та відповідачем укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, зміст договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та не порушує права його сторін. З часу укладення договору будь-яких претензій у жодної з його сторін щодо виконання його умов не виникало. Позивач не надала доказів того, в чому полягає порушення прав, ніяких претензій до відповідача не мала, орендну плату отримувала, а тому підстави для захисту прав шляхом визнання договору недійсним відсутні (т.1 а.с.32-37).

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, за змістом якої підтримала обґрунтування позовних вимог (т.1 а.с.78-80).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.143-152).

Висновок суду мотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів твердження про введення в оману з приводу строку дії договору оренди. Наявними у справі документами встановлена площа та місце розташування земельної ділянки, вказаної у договорі оренди. Сторонами у справі не заявлялось про те, що в оренду відповідачу передавалась інша ділянка, ніж та, що вказана у наданому позивачем державному акті на право приватної власності на землю та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач не довів порушення, оспорювання чи невизнання його прав, свобод чи законних інтересів внаслідок відсутності в тексті договору оренди кадастрового номеру земельної ділянки. Дана обставина не є підставою для визнання договору недійсним. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що претензій до відповідача з приводу виконання умов договору оренди не має, орендна плата отримується своєчасно та в повному обсязі. Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору оренди, не містила вимогу щодо наявності у договорі оренди нормативної оцінки земельної ділянки. Посилання позивача на те, що вказана оцінка має значення для визначення розміру орендної плати, суд не взяв до уваги, оскільки розмір орендної плати був сторонами погоджений у договорі оренди, під час розгляду справи позивач визнала факт належного виконання умов договору оренди відповідачем, факт отримання позивачем орендної плати у визначеному договором розмірі, факт відсутності у позивача будь-яких претензій до відповідача з приводу внесення орендної плати (розмір та строки). Порядок поновлення договору на момент укладення договору оренди був врегульований законодавством України, необхідності включення норм законодавства щодо цього до тексту договору не було. Крім того, позивачем не обґрунтовано та не доведено порушення прав внаслідок відсутності в договорі оренди норм щодо порядку поновлення договору. Не є підставою для визнання договору оренди недійсним відсутність дати в акті приймання-передачі об`єкта оренди. Надаючи оцінку договору оренди землі в цілому з огляду на доводи позовної заяви, суд з посиланням на норми матеріального права дійшов висновку, що наведені позивачем доводи як разом, так і кожен окремо, не свідчать про порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача та не створюють такої загрози, що наведені позивачем окремі порушення законодавства України за відсутності доведених порушень прав, свобод чи законних інтересів, не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Вимога про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки є похідною, тому, враховуючи відсутність підстав для визнання договору оренди землі недійсним, у суду відсутні підстави для задоволення вимог про скасування державної реєстрації права оренди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.157-160).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Відповідач ввів в оману позивача з приводу істотних умов Договору оренди землі від 8 вересня 2015 року. Не заперечувала проти офіційного укладення договору оренди на 5-7 років. Для підписання було надано лише останню сторінку договору. Свій екземпляр договору отримала через півтора роки після його підписання, коли виникли суперечки з приводу розміру орендної плати, строків оплати, способів та методів використання земельної ділянки. Договір оренди землі від 8 вересня 2015 року не розроблений на підставі типового Договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року за №780, та у ньому не зазначені і не зафіксовані письмово усі істотні умови. Укладений договір оренди містить значну кількість недоліків та невідповідностей чинному законодавству України, що свідчить про його недійсність, укладений правочин за своїм змістом не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені орендними відносинами. З моменту укладення Договору орендар жодного разу не переглядав розмір орендної плати, що є порушенням істотних умов Договору. На звернення до відповідача про перегляд орендної плати за Договором оренди землі від 8 вересня 2015 року, відповідач надав згоду на збільшення орендної плати під умовою підписання Додаткової угоди до Договору оренди землі від 8 вересня 2016 року, в якій буде збільшено розмір орендної плати та строк оренди. Тому, твердження суду про те, що відсутність у тексті договору оренди землі істотних умов договору не свідчить про порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, не відповідає дійсності, оскільки за умовами оскаржуваного договору оренди позивач не може захистити свої права як власника щодо своєчасного отримання орендної плати та її перегляду. Отримання плати (грошей) позивачем в якості компенсації за використання його земельної ділянки, не свідчить про схвалення позивачем оскаржуваного Договору оренди землі від 8 вересня 2015 року. За змістом частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежів, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ПСП «Дружба» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує відповідністю рішення суду в повній мірі обставинам справи, нормами матеріального та процесуального права. Позивач підписала договір оренди земельної ділянки зі всіма умовами, які в ньому викладені, у разі наявності будь-яких сумнівів позивач мала право не підписувати договір. Доводи позивача щодо укладення договору оренди на 5-7 років суперечать законодавству України, позивачем не надано доказів наявності намірів сторін договору оренди укласти його на 7 років, а не на 10 років, як зазначено в тексті договору. Позивачем не доведено порушення, оспорювання чи невизнання прав, свобод, законних інтересів внаслідок відсутності в тексті договору оренди кадастрового номеру земельної ділянки, нормативної земельної оцінки землі тощо. Відповідно до положень частини 2 статті 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Всі «нібито» порушення істотних умов договору оренди, які були зазначені у позові та скарзі, жодним чином не позбавляють апелянта того, на що вона розраховувала при укладенні договору (т.1 а.с.171-175).

У відзиві на апеляційну скаргу державний реєстратор Маршук Т.А. зазначив, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена на підставі заяви уповноваженої особи ОСОБА_3 , що діяла на підставі виданої Коноплянською сільською радою Іванівського району Одеської області довіреності. Подані для державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права) в даному випадку права оренди земельної ділянки документи відповідали вимогам чинного законодавства та не суперечили закону. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приймалось Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області державним реєстратором прав на нерухоме майно Дереклєєвою Т.В. Державна реєстрація права власності та іншого речового права (права оренди земельної ділянки) проведена відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (т.1 а.с.197-198).

Державним реєстратором Маршук Т.А. доведено до відома суду, що реєстраційну службу ліквідовано відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1395-р «Деякі питання надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», наказу Міністерства юстиції України від 1 березня 2016 року №572/5 «Про ліквідацію територіальних управлінь юстиції».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серія Ш-ОД №003657, виданого 10 травня 2002 року Коноплянською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №249, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 5,77 га «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Коноплянської сільської ради (т.1 а.с.10).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_2 , площею 5,7703 га «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:003:0225, адреса: Одеська область, Іванівський район, с/рада Коноплянська, зареєстрована Коноплянською сільською радою 10 травня 2002 року, в Реєстрі державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 як об`єкта нерухомого майна за реєстровим №18 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія Ш-ОД номер 003657 здійснено державним реєстратором Прибильською О.Ф. Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 17 липня 2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14538521 від 18 липня 2014 року (т.1 а.с.11).

Між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП «Дружба» в особі директора Іскри О.І. укладено Договір оренди землі від 8 вересня 2015 року, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку «для ведення сільськогосподарського виробництва» площею 5,77 га, що знаходиться на території Коноплянської сільської ради; договір укладено на 10 років; орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: зернові - 1,6 т, олія - 20 л, цукор - 25 кг, крупи - 10 кг, овочі - 40 кг, силос - 1пт, солома - 1 пт, оранка городів - до 0,25 га; орендна плата вноситься до грудня місяця; розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у встановлених договором випадках; земельна ділянка передається в оренду для вирощування та виробництва товарної сільськогосподарської продукції; цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва тощо (т.1 а.с.6).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, масив НОМЕР_1, ділянка НОМЕР_2 , площею 5,7703 га «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:003:0225, адреса: Одеська область, Іванівський район, с/рада Коноплянська, зареєстрована Коноплянською сільською радою 10 травня 2002 року, в Реєстрі державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки, строк дії 10 років з правом пролонгації) об`єкта нерухомого майна за реєстровим №18 на підставі Договору оренди землі, виданого 8 вересня 2015 року, здійснено державним реєстратором Маршук Т.А. Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 8 вересня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24276998 від 9 вересня 2015 року. Орендар: приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба» (); орендодавець (власник): ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової ставки платника податків: НОМЕР_3 ); додаткові відомості: розмір орендної плати (орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі на один пай: зернові - 1,6 т, олія - 20 л, цукор - 25 кг, крупи - 10 кг, овочі - 40 кг, силос - 1пт, солома - 1 пт, оранка городів - до 0,25 га) (т.1 а.с.14).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч.1 ст.202 ЦК України).

Правочини можуть бути, зокрема, двосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦПК України.

Згідно встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно встановленої статтею 627 ЦК України презумпції свободи договірних зв`язків сторони є вільними в укладенні договору, самі визначають зміст договору, вибирають контрагентів, правовою основою договірних зв`язків є акти цивільного законодавства.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.ч.1, 3 ст.792 ЦК України).

Таким законом, зокрема, є Земельний кодекс України та Закон України «Про оренду землі».

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України).

Право власності, право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною (п. «в» ч.3 ст.152 ЗК України).

Згідно Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст.6 Закону); право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч.5 ст.6 Закону); договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону); договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.14 Закону); істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч.1 ст.15 Закону); укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ст.16 Закону); строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років; при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років (ч.ч.1, 3 ст.19 Закону); орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди; (ч.ч.1, 2, 3 ст.21 Закону); орендна плата справляється у грошовій формі; за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі; розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати (ч.ч.1, 2 ст.22 Закону); орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядаються за згодою сторін (ч.2 ст.23 Закону).

Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0225, цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» є власністю ОСОБА_1 .

Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0225 перебуває в оренді ПСП «Дружба» на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Дружба» Договору оренди земельної ділянки від 8 вересня 2015 року.

Речове право ПСП «Дружба» оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0225 зареєстровано державним реєстратором Маршук Т.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 8 вересня 2015 року. Наявна в Державному реєстрі інформація про державну реєстрацію цього речового права містить інформацію про строк дії речового права оренди земельної ділянки 10 років, орендної плати тощо.

Позов про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки пред`явлено до суду 10 вересня 2018 року; позовні вимоги про недійсність договору оренди як правочину заявлено з підстав статей 203, 215 ЦК України.

Неналежну юридичну силу договору оренди як правочину позивач пов`язує з невідповідністю договору вимогам, встановленим законодавством (ч.1 ст.203 ЦК України), невідповідністю волевиявлення її внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України); неспрямованістю правочину на настання правових наслідків, що ним обумовлені (ч.5 ст.203 УК України). Зокрема, невідповідність договору оренди вимогам закону позивач обґрунтовує тим, що пункти 2, 8, 9, 10, 11, 17, 19, 20 Договору суперечать Закону України «Про оренду землі»; порок волевиявлення мотивує тим, що не заперечувала проти укладення договору на строк в 5-7 років, згоду на укладення договору на строк 10 років не надавала, для підписання отримала лише останню сторінку Договору тощо.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи по кожному з пунктів заявлених позивачем невідповідностей закону, висновки суду відповідають встановленим обставинам, з такими висновками та їх обґрунтуванням суд апеляційної інстанції погоджується та не вбачає підстав переоцінки доказів і для скасування судового рішення.

ОСОБА_1 була вільною в укладенні договору та виборі орендаря, умови (пункти) договору визначені на розсуд сторін (орендодавця та орендаря), погоджені ними. За умовами договору оренди землі (земельної ділянки) ОСОБА_1 як орендодавець передала ПСП «Дружба» як орендарю належну їй на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0225 на строк 10 років у володіння та користування за плату як то орендну плату, яку сторони визначили в натуральній формі.

Договір оренди землі від 8 вересня 2015 року відповідає вимогам спеціального законодавства, що регулює земельні правовідносини, як то Земельному кодексу України, Закону України «По оренду землі» тощо.

Суд першої інстанції правильно визначився з тим, що спірні правовідносини оренди виникли 8 вересня 2015 року, тому обґрунтовано застосував до спірного Договору при вирішенні відповідності такого законодавству законодавство, що було чинним на час укладення договору.

Деякі неточності та невідповідності, з наявністю яких у спірному Договорі суд першої інстанції погодився, не є підставою для визнання Договору як правочину недійсним з підстав статей 203, 215 ЦК України, оскільки такі по своїй суті не є «суперечністю» вимогам законодавства, яка має наслідком недійсність договору.

Пороки волевиявлення, обґрунтовані бажанням укласти договір на 5-7 років, а не на 10 років, не мають підтвердження доказами, показань позивача не достатньо для того, щоб вважати встановленою домовленість сторін на укладення договору на строк 5-7 років.

Суд правильно звернув увагу на те, що діюче на час укладення спірного договору законодавство передбачало, що при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі підлягав визначенню за згодою сторін, але не міг бути меншим як 7 років.

Доводи про те, що для підписання було надано лише останню сторінку договору оренди, не заслуговують на увагу, оскільки позивач, підписуючи договір мала ознайомитись зі змістом документу, який підписувала, якщо ж для підписання було надано не повний документ, то позивач мала б такий документ (договір) не підписувати.

Зі справи вбачається, що фактично між сторонами договору оренди землі виникли суперечності щодо орендної плати, яку позивач бажала переглянути.

Орендна плата є умовою договору оренди, відомості про розмір орендної плати внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Положеннями статті 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Договір оренди землі від 8 вересня 2015 року містить умову про те, що розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки. Отже, не досягнення між орендодавцем, який бажав переглянути розмір орендної плати, та орендарем взаємної згоди щодо перегляду розміру орендної плати та, відповідно, не укладення між орендодавцем та орендарем Додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди землі від 8 вересня 2015 року в частині орендної плати чи інших умов (з послідуючим здійсненням державної реєстрації змін до речового права оренди) тощо не є підставою для визнання Договору оренди землі від 8 вересня 2015 року недійсним.

Всі доводи позивача суд першої інстанції проаналізував та обґрунтував свої висновки щодо таких. Апеляційна скарга не містить доводів, які б стосувалися обставин, що не були досліджені та оцінені судом.

Норми матеріального права при вирішенні спору застосовано судом правильно, підстави для визнання недійсним договору оренди землі відсутні, з огляду на що, правові наслідки недійсності договору як правочину у вигляді скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди не наступають.

Факт порушення або оспорювання суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено ОСОБА_1 вимоги, не доведено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Учасники справи в судове засідання 7 жовтня 2021 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно. Справа призначалась у судові засідання на 28 травня 2020 року, 17 грудня 2020 року, 22 квітня 2021 року, 7 жовтня 2021 року.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження представником позивача ОСОБА_2 отримано 19 листопада 2019 року, позивачем ОСОБА_1 отримано 22 листопада 2019 року, державним реєстратором отримано 21 листопада 2019 року, ПСП «Дружба» отримано 22 листопада 2019 року (т.1 а.с.169, 170, 183, 190, 191).

ПСП «Дружба» надано 10 грудня 2019 року відзив на апеляційну скаргу, який відповідачем надіслано засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 та державному реєстратору (т.1 а.с.171-182).

В судове засідання на 28 травня 2020 року повістки отримали ОСОБА_1 3 січня 2020 року, представник позивача ОСОБА_2 16 січня 2020 року, ПСП «Дружба» 6 січня 2020 року, державний реєстратор 3 січня 2020 року. У зв`язку з оголошеними в країні карантинними заходами розгляд справи відкладено на 17 грудня 2020 року (т.1 а.с.186-189, 204).

В судове засідання на 17 грудня 2020 року повістки отримали ОСОБА_1 17 липня 2020 року, представник позивача ОСОБА_2 21 липня 2020 року, ПСП «Дружба» 17 липня 2020 року, представник відповідача Племенниченко Г.В. 17 липня 2020 року, державний реєстратор 18 липня 2020 року. Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 16 грудня 2020 року подано заяву про відкладення розгляду справи (послалась на хворобу, проте доказів не надано), розгляд справи відкладено на 22 квітня 2021 року (т.1 а.с.206-213).

В судове засідання на 22 квітня 2021 року повістки отримали ПСП «Дружба» 22 березня 2021 року, державний реєстратор 23 березня 2021 року; відмовилась 24 березня 2021 року від отримання повістки ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 за отримання кореспонденції не з`явилась. Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 21 квітня 2021 року подано заяву про відкладення розгляду справи (послалась на зайнятість у іншій справі, проте доказів не надано), розгляд справи відкладено на 7 жовтня 2021 року (т.1 а.с.217-229).

В судове засідання на 7 жовтня 2021 року представник ПСП «Дружба» Племенниченко Г.В. 7 жовтня 2021 року подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони, ОСОБА_1 відмовилась 1 жовтня 2021 року від отримання повістки ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 за отримання рекомендованої кореспонденції на пошту не з`явилась (т.2 а.с.4-15, 19-21).

Учасники справи мають вільний доступ до сайту апеляційного суду та сайту «Судова влада», де інформація щодо справи наявна завчасно та в повному обсязі.

Судом вжито всіх передбачених діючим процесуальним законодавством заходів для того, щоб учасники процесу реалізували належні їм права, суд враховував в тому числі й заяви позивача про відкладення розгляду справи, оголошені карантинні заходи тощо. Учасники справи розпоряджалися своїми процесуальними правами щодо явки в судові засідання на власний розсуд.

Справа в провадженні суду з листопада 2019 року без вирішення; учасники справи мали процесуальний час для надання суду письмового обґрунтування власних позицій. З огляду на викладені обставини явки учасників справи в судові засідання, необхідність дотримання судом розумності строків розгляду справи, розгляд справи завершується за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба», за участю третьої особи Реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в особі державного реєстратора Маршук Тетяни Анатоліївни про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 грудня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова