Дата документу 03.11.2021 Справа № 310/9028/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/9028/20 Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/807/3316/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Розума Олександра Вікторовича на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Тищук Наталія Юріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Тищук Н.Ю. про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Одночасно ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову по зазначеній справі шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів зави зазначив, що подав позов до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Тищук Н.Ю., про визнання договору-купівлі-продажу недійсним у частині покупця та витребування майна з чужого незаконного володіння, та має підстави вважати, що після отримання позовної заяви та додатків до неї, відповідач може здійснити перереєстрацію вказаного нерухомого майна на іншу особу, що утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру задоволено.

Накладено арешт на двокімнатну квартиру площею 44,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в

якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що у заяві про забезпечення позову заявником в повній мірі не було обґрунтовано необхідність його забезпечення, зокрема, шляхом накладення арешту на спірну квартиру. Крім того, вказана квартира належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2017 року, яку вона придбала до укладення шлюбу з позивачем. З 2019 року ОСОБА_1 проживає на постійному місці проживання у Америці, де веде свій бізнес. Будьяких довіреностей на продаж спірної квартири ОСОБА_1 не видавала. Більш того, у відповідачки є й інше майно, яким вона володіє на праві приватної власності. А тому доводи позивача про те, що відповідачка збирається продавати квартиру, є лише його припущенням, а тому у суду не було обгрунтованих підстав для накладення арешту на спірну квартиру.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Розума О.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір. Таким чином, є достатні підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 вказаної норми, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих

позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вищевказаним позовом, просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним у частині покупця та визнати покупцем за вказаним Договором ОСОБА_2 та витребувати від ОСОБА_1 вказану квартиру.

Таким чином, наразі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний спір щодо права на спірну квартиру.

Суд першої інстанції, виходячи з обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, дійшов правильних висновків про те, що між сторонами дійсно виник спір, а тому обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що висновки суду базуються на необґрунтованих припущеннях, не заслуговують на увагу.

Натомість, колегія вважає, що викладені в заяві про забезпечення позову обставини є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на квартиру порушує право приватної власності скаржника, колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті або до набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення

позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Розума Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.