П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2021 року, постановлену головуючим суддею Данком В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області - Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області - Григорчук П.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд такої на 11 серпня 2021 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2021 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області для розгляду по суті заявлених вимог.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В.П., оскаржив таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для продовження розгляду. В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Враховуючи місце проживання позивача в м. Ужгороді, перебування на обліку в органах соціального захисту населення в м. Ужгороді то справа є підсудна Ужгородському міськрайонному суду як суду першої інстанції.

При цьому судом не враховано правовий висновок Верховного суду викладений у Постанові від 29 жовтня 2020 року в справі № 263/14171/19. У цій справі Верховний Суд зазначив наступне, за загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Верховний Суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що ухвала про відкриття провадження у справі учасниками справи не оскаржувалась, отже, відповідач, подаючи відзив погодився з цим. Наведені у відзиві доводи про непідсудність справи які врахував суд першої інстанції є помилковими та підлягають відхиленню як необґрунтовані. У цій справі не оскаржується правомірність постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Також судом не обґрунтовано з яких підстав такий дійшов висновку про підсудність справи саме Жовтневому районному суду міста Маріуполь, при тому, що саме знаходження приватного виконавця як третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача у м. Маріуполь не впливає на місцем знаходження відповідача, яким є м. Київ, Подільський район, вул. Андріївська, 4.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Направляючи цивільну справу за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, Донецької області для розгляду по суті, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна вказаному суду з огляду на місце виконання виконавчого напису нотаріуса.

Однак апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з положенням ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальним правилом ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Проте, виходячи з правил про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч.12 ст.28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Вищевказані висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 263/14171/19).

Позивач при зверненні з позовом використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду, за фактичним місцем свого проживання відповідно до ч.12 ст.28 ЦПК України.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини 1-2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Відтак, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 подано до суду за місцем виконання виконавчого напису - за фактичним місцем його проживання ( АДРЕСА_1 (а.с. 50), що відповідає ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.12 ст.28 ЦПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо підсудності справи Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, відповідно до місця знаходження приватного виконавця є хибними.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови суду складено 02 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: