ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9231/21 Справа № 202/168/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів та визнання права власності.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року скасовано.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 , зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Судових повісток вона не отримувала та була позбавлена можливості з`явитися до суду та надати відповідні пояснення по суті справи.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що, будучи належним чином повідомленими, позивачі, повторно, не з`явилася у судові засідання 29 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 26 березня 2021 року, 27 квітня 2021 року, 26 травня 2021 року та 29 червня 2021 року.

Проте з такими висновками суду в частині належного повідомлення апелянта та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача.

Зокрема частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, можливе лише за відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі, і його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Умовою для застосування п.3 ч.1 ст.257 та ч.5 ст.223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не була належним чином сповіщена про судові засідання, призначені на 29 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 26 березня 2021 року, 27 квітня 2021 року, 26 травня 2021 року та 29 червня 2021 року, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідні поштові повідомлення про отримання судової повістки.

Натомість в матеріалах справи наявні конверти з позначками про повернення на адресу суду за закінченням терміну зберігання та не було удома (т.3 а.с.51-52,78-79,93).

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із пунктом 2 частини 1 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

З огляду на зазначене, явка учасників справи у судове засідання - це є правом, а не обов`язком (крім випадків коли явка в судове засідання визнана обов`язковою).

Обов`язковою явка ОСОБА_1 судом не визнавалася.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України є помилковим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ухвала суду першої інстанції про залишення її зустрічної позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Ухвала суду в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_2 та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 не переглядається. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з апеляційними скаргами на ухвалу в частині вирішення їх позовних вимог не звертались, представляти їх інтереси ОСОБА_8 не уповноважували.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року в частині залишення без розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.