Єдиний унікальний номер: 448/861/21
Провадження № 2/448/498/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.11.2021 року місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу за позовом:

позивача 1 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

позивача 2 ОСОБА_2 (місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332),

позивача 3 ОСОБА_3 (місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332),

позивача 4 ОСОБА_4 (місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332),

позивача 5 ОСОБА_5 (місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332),

позивача 6 ОСОБА_6 (місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332),

до

відповідача Мостиської міської ради Львівської області (місце знаходження: вул.Грушевського, 6, м. Мостиська, Яворівського району, Львівської області, індекс:81300),

третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 22, м. Мостиська, Львівська обл., індекс: 81300)

вимоги позивача: про визнання права власності

учасники справи:

позивач 1 - ОСОБА_1 ,

позивач 2 ОСОБА_2 -не з`явився,

позивач 3 - ОСОБА_3 ,

позивач 4 ОСОБА_4 -не з`явився,

позивач 5 ОСОБА_5 -не з`явився,

позивач 6 ОСОБА_6 -не з`явилася,

представник відповідача - ОСОБА_7 ,

представник третьої особи -не з`явився,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Суть спору:

Позивачі 09.07.2021 року звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_2 до 1900 року був колгоспним двором. Станом на 01.04.1991 року його членами були: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_8 . Тому, належав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_8 по 1/5 ідеальній частині кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. За свого життя вона зробила заповіт, яким усе своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У встановлений законом строк ОСОБА_3 , відмовився від своєї частки в спадщині на користь інших спадкоємців по заповіту. Інших спадкоємців, яким належало б право на обов`язкову частку в спадщині, немає.

У встановленому законом порядку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В переліку спадкового майна, на яке видане свідоцтво, не вказано житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , оскільки, за свого життя їхня матір не оформила права власності на даний житловий будинок.

З огляду на наведене, просять суд визнати за ними: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/10 частину кожному житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 ; ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , право власності на 1/5 частину кожному, житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , як колишніх членів колгоспного двору.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи:

В підготовчому судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, просили позов задовольнити.

В підготовче судове засідання позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 не з`явилися, подали до суду спільну заяву, в якій просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримала повністю, не заперечив проти задоволення позову.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області - у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 13.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_2 до 1990 року був колгоспним двором. Станом на 01.04.1991 року його членами були: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою Мостиської міської ради Львівської області №605 від 04.06.2021 року (а.с.33).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9) ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За свого життя вона зробила заповіт (а.с.10), яким усе своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 , відмовився від своєї частки в спадщині на користь інших спадкоємців по заповіту (а.с.49).

Після смерті ОСОБА_8 її 1/5 частка у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшла в порядку спадкування за заповітом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в результаті чого такі, стали власниками по 1/10 частки кожен житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Згідно звіту про оцінку майна вартість житлового будинку становить 114 586 грн.(а.с.13-31).

Довідкою Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 31 травня 2021 року № 1175 (а.с.32) підтверджується, що право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано.

У встановленому законом порядку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.11). Вони як спадкоємці за заповітом, не можуть оформити право власності на спірне будинковолодіння, що підтверджується листом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області за № 01-16/117 від 31 травня 2021 року, у зв`язку із відсутністю у правовстановлюючих документів (а.с.12).

Крім цього, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , станом на час припинення колгоспного двору вважались працездатними членами двору, своєю працею та коштами приймали участь у веденні спільного домашнього господарства.

V. Оцінка Суду.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зокрема, згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року,мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Виходячи із змісту статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В свою чергу статтями 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

VI. Висновки Суду

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , права власності по 1/10 частки кожному спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері як колишнього члена колгоспного двору та за позивачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як членами колгоспного двору, права власності по 1/5 частці спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, та враховуючи думку позивачів, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

1.Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності- задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4.Визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , як колишнього члена колгоспного двору.

5.Визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , як колишнього члена колгоспного двору.

6.Визнати за ОСОБА_5 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , як колишнього члена колгоспного двору.

7.Визнати за ОСОБА_6 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , як колишнього члена колгоспного двору.

8.Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

9.Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

10.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

11.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ;

Позивач2: ОСОБА_2 , місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332; РНОКПП - НОМЕР_3 ;

Позивач3: ОСОБА_3 , місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332; РНОКПП - НОМЕР_4 ;

Позивач4: ОСОБА_4 , місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332; РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Позивач5: ОСОБА_5 , місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332; РНОКПП - НОМЕР_6 ;

Позивач6: ОСОБА_6 , місце проживання: с. Гостинцеве, Яворівського району, Львівської області, індекс: 81332; РНОКПП НОМЕР_7 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області, місце знаходження: вул.Грушевського, 6, м.Мостиська, Львівської області, індекс 81300; ;

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місце знаходження: вул.Грушевського, 22, м.Мостиська, Львівська обл., 81300.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2021 року.

Суддя С.І. Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк