Справа № 196/672/21
№ провадження 2/196/679/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Руснак А.І.,

секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

До суду надійшла спільна заява сторін про визнання мирової угоди від 29.11.2021 р., укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про проведення підготовчого засідання у їх відсутність, заяву про затвердження мирової угоди по справі підтримують та прохають затвердити укладену між ними мирову угоду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути спільну заяву сторін про визнання мирової угоди від 29.11.2021 року, укладеної між сторонами у даній цивільній справі, без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

У судовому засіданні встановлено, предметом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є стягнення боргу за договором позики.

За умовами мирової угоди сторони домовились:

1. ОСОБА_2 визнає свій борг перед ОСОБА_1 в сумі 514000 (п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок за договором позики від 03 липня 2018 року.

2. ОСОБА_1 погоджується припинити зобов`язання ОСОБА_2 внаслідок передання боржником кредиторові відступного в розумінні статті 600 ЦК України.

3. За згодою сторін ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає відступного у виді 2 (двох) об`єктів нерухомості, а саме:

- належної ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_3 ) на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0734, розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, віднесеної до категорії земель сільськогосподарського призначення (Цільове призначення: 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), площею 4,5000 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЖ №790729 від 29.04.2009 року, нормативна грошова оцінка якої складає 183911,24 грн., а також

- належної ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_3 ) на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0733, розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, віднесеної до категорії земель сільськогосподарського призначення (Цільове призначення: 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), площею 4,5000 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю IV-ДП №082252 від 04.09.2003 року, нормативна грошова оцінка якої складає 182666,36 грн.

4. Оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ №790729 від 29.04.2009 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 до підписання цієї мирової угоди.

5. Оригінал Державного акта на право приватної власності на землю IV-ДП №082252 від 04.09.2003 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 до підписання цієї мирової угоди.

6. Право власності ОСОБА_2 припиняється на вказані у пункті 3 цієї Угоди об`єкти нерухомості, що є предметом відступного, після набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди.

7. Право власності ОСОБА_1 виникає на вказані у пункті 3 цієї Угоди об`єкти нерухомості, що є предметом відступного, після набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди та державної реєстрації речового права відповідно до чинного законодавства.

8. Зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 514000 (п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. припиняється після набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди.

9. ОСОБА_2 підтверджує те, що укладення цієї мирової угоди жодним чином не зачіпає і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

10. ОСОБА_2 не відшкодовує понесені ОСОБА_1 судові витрати.

11. Сторони погоджуються з наслідками укладення мирової угоди, які передбачені статтею 256 ЦПК України.

Таким чином, зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є передача нерухомого майна - земельних ділянок у власність позивача.

Тобто, фактично предмет мирової угоди не співвідноситься з предметом позову та виходить за його межі, а сторони фактично просять узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна.

Отже, дана мирова угода укладена не в рамках реалізації права врегулювання спору, а відносно інших правовідносин, які не були предметом спору у даному судовому провадженні.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Тобто, зазначена мирова угода не стосується прав та обов`язків сторін, що випливають з самого предмета позову, умови мирової угоди не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Між тим, набуття права власності, перехід права власності та відчуження нерухомого майна визначається цивільним законодавством. А звернення стягнення на нерухоме майно при відсутності коштів у боржника на погашення боргу здійснюється з додержанням порядку, визначеного ст.ст. 52, 58, 62, 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку право власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , може бути переоформлене на позивача на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з послідуючою перереєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, що прямо передбачено ст. 376 ЦПК України, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються здійснити відчуження нерухомого майна, однак такий порядок укладення угод щодо відчуження та набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 207, 259, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні мирової угоди, укладеної між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 листопада 2021 року - відмовити.

Продовжити підготовчий розгляд справи.

Підготовче засідання відкласти на 12 січня 2022 року об 11:00 год.

Про час та місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду. Повний текст ухвали складено 29 листопада 2021 року.

Суддя А.І. Руснак