Номер провадження: 22-ц/813/5146/21
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договорів дарування удаваними,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з заявою позивач про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договорів дарування удаваними.

Позивач просить суд визнати удаваними договори дарування від 05.02.1997 року, 08.02.2006 року та від 29.11.2007 року, застосувавши наслідки правочину у вигляді визнання дійсним договорів міни, що був фактично укладений між сторонами та стягнути 9000 доларів США, у зв`язку з невиконанням умов фактично укладеного договору.

До канцелярії суду позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, до набрання рішенням законної сили, шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2 та забороною їй вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування удаваними задоволено. Забезпечено позов до набрання законної сили судового рішення у справі, шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2 та забороною вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, належного ОСОБА_2 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк» як особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 та її представники докладають максимальних зусиль з метою недопущення звернення стягнення на майно, яке їй належить. Крім того зазначено, що вказаними діями вони перешкоджають проведенню виконавчих дій у рамках виконавчого провадження №57006700.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, встановив, що згідно із ч. 5 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До розгляду заяви, заявником сплачено судовий збір за заяву про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керується тим, що право на спірне майно є предметом позову, що між сторонами виник спір, а також, що у разі розпорядження майном, виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, може бути утрудненим чи неможливим.

Також, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення може застосовуватись тільки у випадку забезпечення позову.

Проте, на переконання суду першої інстанції, з урахуванням матеріального стану позивача та виниклих правовідносин, суд вважав, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Отже, виходячи з досліджених у судовому засіданні матеріалів заяви та системного аналізу наведених норм права, суд прийшов до висновку, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, у разі розпорядження відповідачем вказаним майном на користь третіх осіб.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального Кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З апеляційної скарги вбачається, що між ПАТ «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» (назву банку було змінено на AT «ТАСКОМБАНК») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір. В забезпечення по кредитному договору між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_2 укладений договір поруки. У зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору та договору поруки АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду та отримав рішення суду про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Отримані виконавчі листи були передані на виконання приватному виконавцю Парфенову Г.В.. В рамках виконавчого провадження №57006700, була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 від 09.04.2019 року, у відповідності з якою був проведений опис та арешт квартири загальною площею 45 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Була зроблена незалежна оцінка квартири та квартира була передана на реалізацію через СЕТАМ. Треті торги були зупинені на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси винесеної в рамках цієї справи №521/12093/19.

На підтвердження вказаних фактів стороною скаржника додано до апеляційної скарги наступні докази: виконавчий лист від 19.04.2012р. у справі №2-4056/11, постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2018р., постанова про арешт майна боржника від 14.08.2018р., постанову про звернення стягнення на майно боржника від 14.08.2018р., постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.04.2019р.,

Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.04.2019р. в рамках виконавчого провадження було описане, арештоване та передане на реалізацію наступне майно:

1) квартира, за адресою АДРЕСА_1 ., яка належить ОСОБА_2 ;

2) трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 ;

3) земельна ділянка частка 45/100, за адресою АДРЕСА_3 ), яка належить ОСОБА_2 .

Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги те, що наявне судове рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь АТ «Таскомбанк», та те, що її майно описане, арештоване та звернене на стягнення у виконавчому провадженні.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції мав брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції не звернув увагу на невиконання ОСОБА_2 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2011 року у справі №2-4056-/11 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 138168,27 Євро та 1820 гривень судових витрат, що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Заборона проводити електронні торги та зупинення реалізації арештованого нерухомого майна порушує права АТ «Таскомбанк» як стягувача у виконавчому провадженні, а тому оскаржувану ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у цивільній справі №362/1102/19.

Більш того, предметом позову є визнання договорів дарування удаваними та стягнення 9000 доларів США, а арешт накладено на все майно відповідача, тобто судом першої інстанції під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову порушено принцип співмірності

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано норму процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції винесена передчасно та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів наголошує, що скасування заходів забезпечення позову судом апеляційної інстанції не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, яка повинна бути обґрунтованою у відповідності вимогам чинного цивільного процесуального законодавства,

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк