Постанова

Іменем України

03 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 2-667/11

провадження № 61-13946св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

У серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» зазначало, що 15 січня

2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»

(далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті № 0 в розмірі 13 200,00 дол. США в порядку i на умовах, визначених договором.

Відповідач ОСОБА_1 не виконувала умови договору та станом на 31 травня 2010 року її заборгованiсть перед банком становила 13 606,06 дол. США, що за офiцiйним курсом Національного банку України еквiвалентно 107 908,63 грн,

з яких: заборгованість за кредитом - 12 901,33 дол. США, що еквiвалентно 102 244,33 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом -

686,72 дол. США, що еквiвалентно 5 442,32 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 6,83 дол. США, що еквiвалентно 54,13 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 21,18 дол. США, що еквiвалентно 167,85 грн.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 15 січня 2008 року мiж банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, вiдповiдно до умов якого поручитель зобов`язалась перед кредитором вiдповiдати за невиконання позичальником всiх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих

на теперішній час, так i тих, що можуть виникнути у майбутньому.

15 січня 2008 року мiж банком та ОСОБА_2 укладено договiр поруки, вiдповiдно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором вiдповiдати за невиконання позичальником всiх його зобов`язань в повному обсязі.

Разом з цим, ні позичальник, ні поручителі своїх обов`язків за кредитним договором та договорами поруки не виконували.

З огляду на викладене ПАТ «УкрСиббанк» просило:

стягнути солiдарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 107 908,63 грн;

судовi витрати у розмiрi 1 199,00 грн, у тому числі витрати на сплату судового збору у розмірі 1 079,08 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн, стягнути солідарно

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

09 лютого 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 107 908,63 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1 199,00 грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року доповнено другий абзац резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 107 908,63 грн, яка складається

із заборгованості: за кредитом - 12 901,33 дол. США, що еквівалентно 102 244,33 грн; процентами за користування кредитом - 686,72 дол. США, що еквівалентно 5 442,32 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -

6,83 дол. США, що еквівалентно 54,13 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 21,18 дол. США, що еквівалентно 167,85 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року, постановленою одноособово суддею-доповідачем Варенко О. П., поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

09 лютого 2012 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 у розмірі 107 908,63 грн скасовано та відмовлено

у задоволенні позовних вимог в цій частині.

РішенняПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

09 лютого 2012 року в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір за подання позову в розмірі 1 199,00 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі

10 661,70 грн.

Аргументи учасників справи

У вересні 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції ухвалою від 29 жовтня 2018 року безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 09 лютого 2012 року, оскільки апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 14 вересня 2018 року, тобто шість років та сім місяців після ухвалення судового рішення. Такі дії апеляційного суду порушують принцип остаточності судового рішення;

під час прийняття рішення про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції судом не враховано факт обізнаності ОСОБА_2 із рішенням суду першої інстанції на стадії його виконання. Крім того, суд не врахував норму статті 358 ЦПК України в частині існування присічного (річного) строку як окремої підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження;

суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 ;

апеляційний суд порушив норми процесуального права щодо прийняття нових доказів, зокрема, що стосується призначення почеркознавчої експертизи під час апеляційного розгляду, за відсутності відповідних клопотань про призначення експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції та доведених фактів існування перешкод для реалізації такого права відповідачем у суді першої інстанції.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року поновлено АТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції. Крім того, цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання АТ «УкрСиббанк» про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року вказано, що підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року АТ «УкрСиббанк» зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 378/305/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 444/852/15-ц, від 18 березня 2020 року

у справі № 643/3381/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц,

від 18 березня 2020 року у справі № 303/7719/16-ц, від 06 квітня 2020 року

у справах №320/7395/16-ц, № 732/1737/18-ц, від 03 квітня 2020 року у справі

№ 361/217/17, від 19 березня 2020 року у справі № 756/15281/13-ц, у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від

06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).Таким чином, касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів

з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження

№ 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що з апеляційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_2 звернувся 14 вересня 2018 року (т. 1, а. с. 153).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Апеляційний суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження вказав, що, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд передчасно та безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження.

Вказане порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали про відкриття апеляційного провадження та постанови апеляційного суду, направлення справи для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Тому колегія суддів іншим доводам касаційної скарги оцінку не надає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку що: ухвала про відкриття апеляційного провадження та постанова апеляційного суду прийняті без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені судові рішення суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року скасувати.

Передати справу № 2-667/11 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 рокувтрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук