ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1224/20Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М.
Провадження № 22-ц/817/1034/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

секретаря судового засідання Сович Н.А.,

за участю:

представника Державного агентства резерву України Лук`янова Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/1224/20 за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року у справі за скаргою Державного агентства резерву України, позивач: ОСОБА_1 , відповідачі: Державне агентство резерву України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, третя особа: ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про накладення штрафу, зупинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Державне агентство резерву України звернулося до суду зі скаргою на постанову Державної виконавчої служби в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просило визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України незаконними; скасувати постанову державного виконавця від 25.01.2021 №ВП 63968830 про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно з виконавчим документом №608/1224/20 від 02.12.2020; зупинити виконавчі дії з примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 №608/1224/20 в порядку ст.38 ЗУ Про виконавче провадження.

Вважає, що постанова державного виконавця ВП № 63968830 від 25.01.2021 про накладення штрафу на Державне агентство резерву України прийнята з порушенням визначеної законом компетенції, грубо порушує норми чинного законодавства України та є такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів скаржник зазначав, що не погодившись з рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року у справі № 608/1224/20 Державне агентство резерву України подало апеляційну скаргу від 11.01.2021 № 33/0/4-21 до Тернопільського апеляційного суду, який в свою чергу ухвалою від 18.01.2021 року № 608/1224/20 відкрив апеляційне провадження.

Зазначає, що Держрезерв належним чином повідомив листом від 13.01.2021 року № 61/0/4-21 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України щодо оскарження рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року № 608/1224/20 до суду апеляційної інстанції.

Посилаючись на вимоги ст.273 ЦПК України та ст.38 ЗУ Про виконавче провадження зазначало, що оскільки рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року було оскаржено в апеляційному порядку та, відповідно, не набрало законної сили, державний виконавець зобов`язаний був зупинити виконавче провадження, натомість останній прийняв постанову від 25.01.2021 про накладення на Державне агентство резерву України штрафу у розмірі 10200 грн. за невиконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року.

Крім того вказує, що всупереч вимог статей 18 та 63 ЗУ Про виконавче провадження, державним виконавцем не було вжито заходів щодо перевірки стану виконання рішення.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року скаргу Державного агентства резерву України, позивач: ОСОБА_1 , відповідачі: Державне агентство резерву України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, третя особа: ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про накладення штрафу, зупинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020року задоволено.

Визнано дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконними.

Скасовано постанову від 25.01.2021 № ВП 63968830 про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно виконавчого документа № 608/1224/20 від 02.12.2020 року.

Зупинено виконавчі дії з примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року № 608/1224/20 в порядку статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги Державного агентства резерву України відмовити у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що приймаючи постанову про накладення штрафу на Державне агентство резерву України за невиконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, державний виконавець діяв у відповідності до вимог ЗУ Про виконавче провадження, а тому в його діях відсутні неправомірні дії.

Стверджує, що станом на 12.01.2021, тобто на день винесення постанови про накладення штрафу вперше, у державного виконавця була відсутня інформація щодо виконання боржником рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді. У зв`язку з тим, що рішення суду надалі не виконувалось, 25.01.2021 державним виконавцем була повторно винесена постанова про накладення штрафу, однак у подвоєному розмірі в сумі 10200 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне агентство резерву України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України та залишити в силі ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року.

Вказує, що суд першої інстанції правомірно визнав дії державного виконавця незаконними та скасував постанову державного виконавця від 25.01.2021 № ВП 63968830 про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно виконавчого документа № 608/1224/20 від 02.12.2020 року.

Зокрема зазначає, що оскільки Державне агентство резерву України подало апеляційну скаргу на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді, і дане рішення не набрало законної сили, а тому законних підстав для його виконання, як і підстав для накладення державним виконавцем штрафу за невиконання цього рішення, у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було.

В судовому засіданні представник Державного агентства резерву України Лук`янов Р.І. просив апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою.

Інші сторони по справі, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторони у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити частково, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства резерву України від 20 січня 2020 року № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директорат Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» з 21 січня 2020 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 січня 2020 року по день поновлення на посаді до 01 грудня 2020 року в розмірі 460072 (чотириста шістдесят тисяч сімдесят дві) гривні 55 копійок.

Листом за вих. номером 61/0/4-21 від 13.01.2021 року Державне агентство резерву України повідомило відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що воно не погоджується із рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року у справі № 1224/20 та подало апеляційну скаргу від 11.01.2021 року за № 33/0/4-21 до Тернопільського апеляційного суду та просило, посилаючись на вимоги ст. 273 ЦПК України та ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» не застосовувати виконавчих заходів у примусовому порядку до набрання рішенням суду законної сили.

10.02.2021року на адресу Державного агентства резерву України надійшла постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.01.2021 року в межах виконавчого провадження № 63968830 про накладення штрафу на суму 10200 гривень за невиконання судового рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Задовільняючи скаргу Державного агентства резерву України, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді не набрало законної сили, тому дії державного виконавця щодо виконання рішення суду є незаконними, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення підлягають скасуванню, а виконання рішення суду - зупиненню.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У справі, що переглядається, постановами державного виконавця від 25.01.2021 року на Державне агентство резерву України накладений штраф за невиконання та повторне невиконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, вислів «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 443/1965/18 (провадження № 14-623цс19).

Враховуючи викладене, постанови державних виконавців про накладення штрафу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися адміністративним судом.

З матеріалів справи вбачається , скаржник просить скасувати постанову від 25.01.2021 № ВП 63968830 про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно виконавчого документа № 608/1224/20 від 02.12.2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, розглянувши дану справу в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин, приходить до висновку про скасування в ухвали суду першої інстанції із закриттям провадження в справі частині оскарження Державним агентством резерву України постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.01.2021 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн., з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд апеляційної інстанції роз`яснює Державному агентству резерву України, що воно не позбавлене права звернутись до адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, щодо оскарження постанов про накладення штрафів.

Що стосується скарги Державного агентства резерву України про визнання незаконними дій державного виконавця щодо примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року в порядку ст. 38 ЗУ Про виконавче провадження, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Зі змісту скарги та пояснень даних в суді апеляційної інстанції представником Державного агентства резерву України вбачається, що неправомірність дій державного виконавця полягає в тому, що він виконував рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року, яким поновлено ОСОБА_1 на роботі незважаючи на те, що воно не набрало законної сили та не зупинив виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

У статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час розгляду цієї справи зазначено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Такого висновку дійшов у своїй постанові від 10 вересня 2020 року ВС у справі №280/2659/19.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що оскільки рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» з 21 січня 2020 року, тому воно підлягало негайному виконанню і державний виконавець діяв в межах Закону України ''Про виконавче провадження'' та правових підстав для зупинення рішення суду у виконавця не було, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки в ході апеляційного розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення державним виконавцем Закону України ''Про виконавче провадження'' при здійсненні виконавчого провадження виходячи з положень ст.ст. 447, 451 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання дій державного виконавця у виконавчому провадженні незаконними та підстав для зупинення рішення суду про поновлення на роботі, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким скаргу Державного агентства резерву України про визнання дій державного виконавця незаконними та зупинення виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року залишити без задоволення.

Керуючись статтями 255, 256, 374, 377, 381 384, 389, 447, 451 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України задовольнити частково.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким провадження у справі в частині оскарження Державним агентством резерву України постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.01.2021 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. закрити.

Роз`яснити заявнику Державному агентству резерву України про право звернутися зі скаргою на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.

Скаргу Державного агентства резерву України про визнання дій державного виконавця незаконними та зупинення виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01.12.2020 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді