КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/4272/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року в складі судді Марфіної Н.В.,

встановив:

29.01.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 16.07.2014 року.

При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Зазначило, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 100 грн.

Виконання ОСОБА_1 договору вбачається з виписку по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4% - для карти «Універсальна» та 84,0% - для карти «Універсальна голд».

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 18.01.2021 відповідачка має заборгованість - 31 752,17 грн, з яких: 24 901,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 850,95 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 16.07.2014 в розмірі 31 752,17 грн станом на 18.01.2021.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.07.2014 року у загальному розмірі 24 901,22 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3 405 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з наступних підстав.

Посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що при огляді веб-сайту судом було встановлено, що положення п.2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг містять розділ щодо "Умов та правил використання платіжних карток Банку", вказані Умови та правила були діючими на момент звернення відповідача з заявою від 16.07.2014 та розміщені на офіційному веб-сайті Банку, а тому вказані умови є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Зазначила, що вказані Умови та правила не підписані відповідачем, а тому не можуть бути належним та допустимим доказом узгодження між сторонами істотних умов договору та факту укладення такого договору.

Позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що між сторонами укладено кредитний договір.

В наданій позивачем виписці відсутній номер рахунку, по якому вона видається, зазначені лише номери карток. Позивачем не надано доказів, що відповідачка отримувала кошти, зазначені у виписці.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що в розрахунку заборгованості до тіла кредиту включаються відсотки, погашені за рахунок кредиту. Банком самостійно нараховані та списано за рахунок тіла кредиту 43 618,82 грн, на які також повторно нараховані відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту.

Вона не отримувала кошти, які зазначені в позові, а ні як тіло кредиту, а ні в інший спосіб. Банк безпідставно нараховував щомісяця відсотки, які вона ніколи не визнавала та не сплачувала, проте банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких зараховував відповідачці як тіло кредиту.

У випадку укладення кредитного договору та невиконання відповідачкою його умов, позивач повинен був направити відповідачці вимогу про усунення порушень умов договору та дострокове погашення кредиту, проте докази вчинення таких дій в матеріалах справи відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 16.07.2014, остання надала згоду, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем надана виписка за договором б/н по рахунку ОСОБА_1 за картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та довідка про те, що кредитні картки із вказаними номерами видані ОСОБА_1 відповідачу.

За розрахунком позивача станом на 18.01.2021 відповідачка має заборгованість - 31 752,17 грн, з яких: 24 901,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 850,95 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що умови про їх нарахування та розмір не передбачено анкетою-заявою. Умови та правила, які діяли на момент підписання заяви, розмір відсотків не встановлювали, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не містять підпису позичальника, а тому вказані тарифи не можуть бути використані як частина укладеного між сторонами договору.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані банком виписки за картковими рахунками позичальника можуть підтверджувати обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованими.

Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції у вказаній частині з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 16 липня 2014 року процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла простроченого кредиту, стягнути заборгованість за простроченими процентами за користування простроченим кредитом.

Позивач обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання заяви, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначеної відповідальності позичальника за порушення виконання взятих на себе зобов`язань, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Додана до позову копія наказу АТ КБ «ПриватБанк» № СП-2014-6633715 від 31.03.2014 «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг», містить відомості щодо внесених змін до вказаних Умов та Правил у форматі таблиці «було-стало», однак не підтверджує факт чинності саме наданого позивачем витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви.

Відповідно до виписки з банківського рахунку позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 % та 3,4% на місяць, пеню та штраф за прострочку.

Тобто кошти, внесені відповідачкою на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання, процентів та неустойки, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу.

Позивачем на підтвердження розміру процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, у разі невиконання умов договору, надано лише анкету - заяву, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» отримала відповідач позивач не вказав та доказів не надав.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, кредитний ліміт станом на 16.07.2014 становив 0,00 грн, на 17.10.2016 -4 000 грн, на 10.12.2016 - 5 000 грн, на 12.12.2016 - 5 100 грн, на 08.09.2020 - 0,00 грн (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, за весь зазначений позивачем у позові період відповідачем отримано коштів на загальну суму 141 425,02 грн, а повернуто за період користування кредитом 160 325,85 грн.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знав про розмір процентів за користування кредитом та розмір штрафних санкцій, списання позивачем з рахунку позивача процентів за користування кредитом та штрафних санкцій не можна визнати правомірним та таким, що відповідає умовам договору.

Відтак позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по тілу кредиту у визначеному позивачем розмірі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку, правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту - 24 901,22 грн відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з позивача та користь відповідача підлягають стягненню 3 405 грн у рахунок компенсації судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 901,22 грн відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 405 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк