ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №585/1114/21

Номер провадження 22-ц/816/1644/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Євтюшенкової В.І. у м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 03 вересня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання та додаткових витрат,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь:

аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 21 квітня 2021 року і по час закінчення сином навчання, але не більше як до двадцяти трьох років;

Ѕ частину вартості першого курсу навчання сина ОСОБА_4 у розмірі 11850 грн, Ѕ частину вартості проживання у гуртожитку у сумі 2600 грн та Ѕ частину вартості комп`ютеру для навчання сина, що становить 10999 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 1200 грн, а всього 26649 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний 12 квітня 2011 року. Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею і знаходився на її утриманні та вихованні, аліменти на його утримання стягувалися з відповідача за рішенням суду. На даний час син досяг повноліття та продовжує навчання на денному відділенні Київського національного торговельно-економічного університету, самостійного заробітку він не має. Відповідач є особою працездатного віку, незважаючи на те, що він офіційне не працює, його матеріальне становище дозволяє надавати фінансову допомогу на утримання сина в сумі 2500 грн 00 коп. щомісячно, так як займається господарською діяльністю за цивільно-правовими договорами.

Крім того, нею були понесені витрати за навчання сина у Київському національному торговельно-економічному університеті у сумі 23700 грн, сплачено за проживання в гуртожитку сина 5200 грн, а також придбано комп`ютер, вартістю 21999 грн., який є обов`язковим для навчання в університеті у зв`язку з онлайн навчанням. Вважає, що виходячи зі змісту ст. 185 СК України, відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витрат, а тому з нього підлягає стягненню Ѕ частина понесених нею витрат.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року, з урахуванням ухвали цього суду від 03 вересня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. щомісячно на період його навчання по 31 травня 2024 року включно, починаючи стягнення з 21 квітня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 302 грн 67 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині розміру присуджених на її користь аліментів, збільшивши їх до 2500 грн щомісячно та скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання сина та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не були взяті до уваги її покази щодо майнового становища відповідача, а також придбання ним після розірвання шлюбу автомобіля, що свідчить про покращення його майнового становища.

Вказує також на помилковість висновків суду першої інстанції про незастосування до спірних правовідносин ст. 185 СК України, оскільки на час понесення нею цих витрат їх син не досяг повноліття.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано 12 квітня 2011 року (а.с. 5), під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6).

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 укладено договір про навчання (підготовку) за №157/30, відповідно до умов якого вона замовила у Київського національного торговельно-економічного університету послуги із навчання сина ОСОБА_3 , загальна вартість освітніх послуг становить 110 000 грн (а.с. 8-9).

ОСОБА_1 за перший курс навчання 25 серпня 2020 року сплачено 11850 грн, 00 коп., а 16 січня 2021 року 11850 грн, 00 коп. (а.с. 10).

З довідки Київського національного торговельно-економічного університету № 157/30 від 25 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету економіки, менеджменту та психології. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «Бакалавр» - червень 2024 року (а.с.7).

Крім того, за квитанцією № 0.0..1 від 06 вересня 2020 року ОСОБА_1 було перераховано за гуртожиток на рахунок Київського національного торговельно-економічного університету 5200 грн 00 коп. (а.с.10).

Згідно видаткової накладної ОСОБА_1 придбано в магазині ФОП ОСОБА_5 ноутбук Mi RedmiBook 16-RS/16/512/W вартістю 21999 грн. (а.с.10).

Встановлено також, що ОСОБА_2 має малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62).

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно (а.с.59-60).

Колегія суддів погоджується із рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та не вбачає підстав для зміни присудженого до стягнення розміру аліментів.

Зокрема, відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

-стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

-стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

-доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

-інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн 00 коп., суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, що мають істотне значення, а саме: майнове становище відповідача та наявність у нього малолітнього сина, на утримання якого він сплачує аліменти за судовим рішенням.

Ствердження позивача про те, що відповідач фінансово забезпечений, та має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільного повнолітнього сина у розмірі 2500 грн не ґрунтуються на доказах. Наявність у відповідача автомобіля, придбаного ним ще у 2014 році, таким доказом також не являється.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін досяг повноліття, а тому положення ст. 185 СК України, яким визначено право на відшкодування додаткових витрат, не підлягає застосуванню.

Проте, з такими колегія суддів не може погодитися, оскільки судом першої інстанції не було враховано те, що витрати на навчання в сумі 23700 грн, за проживання в гуртожитку сина 5200 грн та на придбання комп`ютера в сумі 21999 грн, сплачені позивачем до досягнення сином повноліття.

При вирішенні позову в частині стягнення додаткових витрат, колегія суддів бере до уваги наступне.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №521/16268/18), від 16 жовтня 2019 року (справа №219/1766/18), від 16 серпня 2020 року (справа №336/1488/19) зроблено висновок, що «навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини».

Таким чином, з огляду на вказані норми та висновки Верховного Суду, понесені позивачем витрати на навчання та проживання у гуртожитку їх з відповідачем спільного сина, не відносяться до додаткових витрат, участь в яких в силу ст. 185 СК України зобов`язані брати батьки, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Разом з ти, колегія суддів вважає, що є підстави для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на придбання ноутбуку Mi RedmiBook 16-RS/16/512/W вартістю 21999 грн.

Зокрема, запровадження в Україні дистанційної форми навчання є загальновідомим фактом і не потребує додаткового доказування.

Встановлено, що з вересня 2020 року син сторін, який на той час не досяг повноліття, навчався в Київському національному торговельно-економічному університеті, і у зв`язку з запровадженням дистанційної форми навчання через пандемію COVID-19 позивач змушена була придбати ноутбук.

Таким чином, оскільки витрати позивача в сумі 21999 грн підтверджені відповідними доказами та були зумовлені забезпеченням отримання сином сторін освіти в умовах погіршення епідеміологічної ситуації в Україні на захворюваність на COVID-19, що є особливими обставинами згідно положень ст. 185 СК України, а тому з відповідача підлягає стягненню Ѕ частина цих витрат, що становить 10999 грн 50 коп.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат, ухваливши в цій частині нове рішення, яким в межах заявлених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 10999 грн 00 коп. додаткових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Так, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 408 грн 54 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджуються квитанцією про оплату від 20 квітня 2021 року (т. 3, а.с. 87). За відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з ОСОБА_2 пропорційно до частки задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 539 грн 92 коп.

Також, з урахування часткового задоволення вимог апеляційної скарги, із відповідача на користь держави належить стягнути 450 грн 57 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені нею додаткові витрати на утримання дитини у сумі 10999 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат відмовити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 539 гривень 92 копійки витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 408 гривень 54 копійки за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 450 гривень 57 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук