Провадження № 2/638/5352/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача- Поволяєвої О.В., - Лопатинської А.С., - Сібагатуліна С.Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Терем» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Приватного підприємства «Терем» (далі ПП «Терем») про поновлення на роботі, в якому, з урахуванням статочних уточнень від 01.09.2021 року просив суд зобов`язати ПП «Терем» поновити його на роботі охоронцем з 15 серпня 2021 року.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем в усній договірній формі укладено трудовий договір з встановленням іспитового строку, відповідно до якого ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПП «Терем» на посаду охоронця. Трудову книжку він надав до бухгалтерії підприємства. Працював у відповідача дві неділі, після чого, 15 серпня 2021 року його звільнили, без пояснення причин. Дане звільнення мотивовано соціальною дискримінацією.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02вересня 2021 року у справі відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Надав пояснення, відповідно до яких відповідачем порушено процедура звільнення, а саме не повідомлення про звільнення за три дні, жодних претензій та зауважень до його роботи не було. Трудову книжку не повернуто.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

12.11.2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Викладені у позові доводи, стосовно того, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПП «Терем» з випробувальним терміном на посаду охоронця не відповідають дійсності. Так, протягом липня-серпня 2021 року до одного з магазинів, що належить ПП «Терем», неодноразово навідувався громадянин ОСОБА_1 , який у нав`язливій манері вимагав влаштувати його до магазину на посаду охоронця, оскільки він проживає поряд та йому було б зручно працювати. Представниками ПП «Терем» неодноразово було повідомлено ОСОБА_1 , що в магазині відсутня вакантна посади охоронця, та штатним розписом непередбачена дана посада. Вказані відмови не зупиняли позивача, він продовжував здійснювати візити до магазину, повідомляти про криміногенну обстановку в місті та необхідність прийняти його на роботу. Декілька разів по кілька годин ОСОБА_1 проходився по магазину та запитував чим може він допомогти, щоб бути корисним. При цьому він повідомляв всім присутнім, що його візити це випробувальний термін. ПП «Терем» не розглядало можливість працевлаштування ОСОБА_1 . Під час останнього візиту ОСОБА_1 заявив, що відповідач пожалкує про відмову прийняти його на роботу, оскільки він має досвід сутяжництва в судах та своїми заявами до державних органів та змусить прийняти його на роботу. ПП «Терем» на спростування викладених у позові доводів надає копії обєднаного звіту за 3 квартал 2021 року, з якого вбачається, що серед працевлаштованих працівників відсутній ОСОБА_1 . Кадровий наказ про його прийняття на роботу не видавався. Позивачем не доведено факт його працевлаштування та звільнення.

Під час ухвалення судового рішення та складення повного тексту, суд не надає оцінку викладеним у відзиві доказам, оскільки відзив надійшов до суду після постановлення вступної та резолютивної частини рішення, на він не був досліджений в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України встановлений порядок укладення трудового договору, відповідно до якої трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Згідно із ч.2 ст. 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні.

Згідно ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

При зверненні позивача до суду на підтвердження укладення між ним та відповідачем трудового договору було надано лише копію фотознімку, на якому зображений позивач в приміщенні з тканинами.

В судовому засіданні позивачем було надано пояснення, відповідно до яких дана копія фотознімку зроблена в магазині з продажу тканин, який належить ПП «Терем» та в якому він працював на посаді охоронця.

Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Зважаючи на доводи позивача щодо його звільнення без повернення йому трудової книжки, яка за його твердженням є єдиним доказом, що доводить факт укладення трудового договору з ПП «Терем», позивач під час звернення до суду, з метою доведення факту укладення між ним та відповідачем трудового договору не був позбавлений права надати відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з податкових органів, з Пенсійного фонду України тощо.

Позивачем при подачі позовної заяви не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Додана до позовної заяви копія фотознімку не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, який доводить укладення між позивачем та відповідачем трудового договору, оскільки вона ніяким чином не підтверджує наявність трудових правовідносин.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Терем» про поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва