22-ц/804/2084/21
266/4546/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/4546/19

Номер провадження 22-ц/804/2084/21

16 листопада 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лопатіної М.Ю.

суддів Зайцевої С.А., Биліни Т.І.,

за участю секретаря Целовальник К.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якої діє Коротун Олександр Михайлович, та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Федотової В.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі: АТ «Українська залізниця» ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Позов мотивовано тим, що позивач був звільнений з посади директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця»( назва відповідача до перейменування), відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» № 2367/ос від 12 грудня 2016 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року по справі № 757/64183/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», стягнуто ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2016 року по 30 серпня 2017 року у сумі 551 451 грн, в решті позовних вимог відмовлено. Крім того, заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року по справі № 266/4269/17 на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 21 серпня 2017 року по 16 січня 2018 року в розмірі 321 398, 30 грн. Також, рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року по справі №266/2144/18 на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року в розмірі 23 681,98 грн. Таким чином, з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 грудня 2016 року по 25 січня 2018 року в загальній сумі 896 531,28 грн. Наказом в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» № 127/ос від 26 січня 2018 року «Про поновлення на роботі за рішенням суду» наказ про звільнення позивача був скасований та останнього поновлено на роботі.

Позивач зазначав, що вирішуючи питання про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку, поза увагою судів залишився факт збільшення фонду оплати праці в ПАТ «Укрзалізниця» в період його вимушеного прогулу. ОСОБА_1 намагався отримати від ПАТ «Укрзалізниця» інформацію щодо розміру окладу особи, яка виконувала його функції у період його вимушеного прогулу, загальних даних про розмір фонду заробітної плати, проте відповідач ухилився від наданні цих даних. Виходячи з інформації, яка міститься у фінансових планах ПАТ «Укрзалізниця», яка є у загальному доступі на офіційному сайті АТ «Укрзалізниця» щодо збільшення витрат на оплату директорів з 146 299,6 грн у 2016 році, до 435 559,5 грн у 2017 грн, коефіцієнт підвищення посадових окладів в ПАТ «Укрзалізниця» з 01 березня 2017 року склав 2,98 (435 559,5 грн : 146 299,6 грн). За період вимушеного прогулу позивача з 01 березня 2017 року по 25 січня 2018 року, що становить 225 днів на підставі судових рішень на його користь був стягнутий середній заробіток у розмірі 761 206,50 грн, виходячи із середньоденної заробітної плати 3 383,14 грн. З урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів директорів АТ «Укрзалізниця», середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період мав збільшитися на суму 1 507 188,87 грн (761206,50 грн х 2,98) 761 206,50 грн).

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку з урахуванням коефіцієнта підвищення окладів в розмірі 1 507 188,87 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку з урахуванням коефіцієнта підвищення посадових окладів в розмірі 3 077 710,12 грн, посилаючись на те, що його первісні позовні вимоги були обґрунтовані, виходячи з інформації, яка була в загальному доступі. На теперішній час, з інших судових справ, йому стало відомо, що директорам відповідача його рівня у 2017 році було однаково збільшено заробітну плату до 156 000,00 грн, а тому коефіцієнт, який необхідно застосувати до розрахунку середнього заробітку, який має сплатити йому АТ «Укрзалізниця» за вимушений прогул і затримку виконання рішення суду про поновлення на посаді, дорівнює 4,99.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку з урахуванням коефіцієнта підвищення окладів в розмірі 3 077 710,12 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для пред`явлення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів в розмірі 1 507 188,87 грн та судовий збір у сумі 3000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 20 березня 2017 року № 154 «Про підвищення годинних тарифних ставок та посадових окладів», з 01 березня 2017 року підвищено на 25 відсотків годинні тарифні ставки та посадові оклади працівників ПАТ «Укрзалізниця», встановлені штатними розписами станом на 28 лютого 2017 року. Рішення про підвищення посадових окладів на 25% прийнято на виконання спільних домовленостей керівництва ПАТ «Укрзалізниця» з керівництвом профспілки залізничників і транспортних будівельників України та головами дорожніх профорганізацій. В зв`язку з чим, суд, перевіривши розрахунок коефіцієнту 2,98, визначеного позивачем в первісному позові, вважав його вірно розрахованим. При цьому місцевий суд вважав, що ухвалюючи попередні рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, суди не застосували та не врахували коефіцієнт підвищення заробітної плати, оскільки ці дані не були надані стороною відповідача та приховані. В зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 березня 2017 року по 25 січня 2018 року, із застосуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів у розмірі 2,98 у сумі 1 507 188,87 грн, підлягає задоволенню. Не погоджуючись з вимогами позивача щодо застосування коефіцієнту 4,99, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на користь цих тверджень.

Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що оскільки позивач з поважних причин своєчасно не звернувся до суду із зазначеним позовом, тому, в силу вимог статті 234 КЗпП України, цей строк підлягає поновленню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які звернулись з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», в інтересах якого діяв представник адвокат Коротун О.М., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував, що середній заробіток, який вже було стягнуто судовими рішеннями на користь позивача за період з 13 грудня 2016 року по 25 січня 2018 року, носить разовий характер, а тому не може бути предметом повторного судового розгляду. Доводи позивача, які містяться у позовній заяві та висновки суду першої інстанції зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішених судових справ і встановлених судами обставин з метою ухвалення протилежного рішення у справі, що є порушенням принципу остаточності рішення суду. Позивач, у разі незгоди з проведеним розрахунком, мав право оскаржити прийняті рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, проте жодних заперечень щодо прийнятих рішень не висловлював. Крім того, не відповідає обставинам справи висновок суду щодо перевірки розрахунку середнього заробітку з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів і тарифних ставок, оскільки матеріали справи такого розрахунку не містять. Також є неправильними висновки суду першої інстанції про те, що за посадою позивача відбулось підвищення заробітної плати за період з 13 грудня 2016 року по 25 січня 2018 року, оскільки ці твердження спростовуються письмовими доказами у справі. Скаржник також посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, при цьому не зазначив, які саме обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального законодавства, просив змінити рішення суду, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для застосування до середнього заробітку коефіцієнту підвищення посадових окладів і тарифних ставок - 4,99, оскільки позивачем надано достатньо доказів на обгрунтування цих вимог, зокрема копію рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 серпня 2018 року у цивільній справі № 607/3393/18, в якому судом встановлено збільшення посадових окладів директорів до 156000 грн на місяць, а також декларації про майновий стан директорів, які офіційно оприлюднено, надані позивачем та досліджені судом.

Вказані обставини відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції не спростовані, а тому на підставі частини 10 статті 84 ЦПК України, повинні бути визнані судом.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця», просив залишити її без задоволення.

Відповідач у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду представники позивача Мащенко Л.І. та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця», просили задовольнити апеляційну скаргу позивача.

Представник відповідача - адвокат Редевич О.М. підтримав доводи апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця», просив її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» № 1210/ос від 15 червня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення ПАТ «Укрзалізниця» (т.1 а.с.6).

Наказом ПАТ «Українська залізниця» № 1609/ос від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» (т.1 а.с.7, том 2 а.с.7).

Відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №2367/ос від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗПП України.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 серпня 2017 року по справі № 757/64183/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», стягнуто ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2016 року по 30 серпня 2017 року у сумі 551 451 грн, в решті позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.8-13).

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року у справі № 266/4269/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2018 року, стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення суду за період з 21 серпня 2017 року по 16 січня 2018 року в сумі 321 398, 30 грн (т. 1 а.с. 14-15, а.с.16-18).

Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року у справі № 266/2144/18, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 19 березня 2019 року, стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року включно, у сумі 23681 грн 98 коп., з утриманням з ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті та у відшкодування витрат з найму житла за період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77995 грн 85 коп. (т.1 а.с.19-25).

Наказом ПАТ «Українська Залізниця» № 127/ос від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», визначено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: м.Київ, вул. Алма-Атинська, 74 (т.1 а.с.26, 115).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь різницю між стягнутим рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 серпня 2017 року, заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року та рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року на його користь середнім заробітком за період з 13 грудня 2016 року по 25 січня 2018 року та середнім заробітком за цей же період, який, на його думку, повинен був бути стягнутий судами з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів. При цьому, як зазначав у судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, з урахуванням даного коефіцієнту збільшується середньоденна заробітна плата позивача з 3383,14 грн (розмір встановлений судовими рішеннями) до 16881,87 грн.

Апеляційним судом встановлено, що судові рішення, згідно яких на користь позивача був стягнутий середній заробіток, позивачем не оскаржувались.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

З огляду на склад учасників справ, за результатами розгляду яких було стягнуто на користь позивача середній заробіток ( №757/64183/16, № 266/4269/17, №266/2144/18), факти встановлені ухваленими в них рішеннями мають преюдиційне значення у розглядуваній справі.

Зазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача у сумі 3383,14 грн, а також розмір середньої заробітної плати останнього за період з 13 грудня 2016 року по 25 січня 2018 року в загальній сумі 896 531,28 грн.

Фактично намагаючись у розглядуваній справі довести необхідність по іншому обчислювати розмір своєї середньої заробітної плати за один і той самий період, позивач ставить під сумнів правильність висновків судів у рішеннях, які набрали законної сили в справах №757/64183/16, № 266/4269/17, №266/2144/18.

Натомість у разі, якщо ОСОБА_1 не був згодний із цими судовими рішеннями, він мав можливість оскаржити їх, у тому числі в касаційному порядку.

Суд першої інстанції зазначені обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та, відповідно до частини першої ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Щодо судового збору

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;

За частиною 12 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього. З огляду на те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» необхідно стягнути судовий збір у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом у сумі 14407, 50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року скасувати.

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 14 407,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Суддя: