Справа № 930/2801/20
Провадження №2/930/232/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"ЗАОЧНЕ"

10.11.2021 року місто Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді Науменка С.М.

при секретарі судового засідання - Андрущак Л.П.

за участю учасників справи позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Ускової С.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що 28.10.2020 року вона купила у відповідача, ОСОБА_2 , квартиру в АДРЕСА_2 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири посвідчений 28.10.2020 приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу.

28.10.2020 право власності за нею на вказану квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Отже, право власності відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 припинилось з 28.10.2020 року, в силу приписів п. 1 ч.1 ст. 346 ЦК України про те, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Однак, у вищезазначеній квартирі, яка належить її на праві власності, крім неї та її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований відповідач, ОСОБА_2 , який є для неї та її доньки сторонньою особою, яка перешкоджає її належним чином володіти та користуватися майном, чим порушує її права, як власника.

Крім того, з моменту купівлі ОСОБА_1 зазначеної квартири у відповідача, між нею та відповідачем не укладались договори найму на проживання відповідача у цій квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 не є і не був членом її сім`ї, відповідач не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею, як власником квартири, та не веде з нею спільного господарства.

Добровільно відповідач знятися з реєстраційного обліку не бажає, ніяких дій зі своєї сторони для цього не вчиняє та тривалий час усувається від спілкування з нею з приводу зняття з реєстраційного обліку. Тому вона звернулась до відповідача з претензією з вимогою знятись з реєстрації у її квартирі.

Вирішити питання із зняттям відповідача з реєстрації в позасудовому порядку виявилось неможливим.

ОСОБА_1 , має ряд незручностей та додаткові фінансові витрати по утриманню квартири, а саме: вона не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що змушує її нести додаткові витрати. Будучи зареєстрованим у її квартирі, відповідач порушує її право власника вільно користуватись і розпоряджатись своїм майном.

Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 30.12.2020 р. з призначенням розгляду в загальному позовному провадженні з викликом сторін.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Ускова С.Е., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надходило, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх докази, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Спірним житловим приміщенням є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 28.10.2020 року приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. зареєстрованого в реєстрі за № 883.

Дані обставини підтверджуються довідкою копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копіє договору купівлі-продажу квартири.

Як вбачається вищевказаного договору, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що на час розгляду справи у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідач: ОСОБА_2 . Проте вказана особа тривалий час, з травня 2018 року, не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом про не проживання особи у житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_1 від 19.11.2020 року.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЖК України.

За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач не є власником квартири, не проживає в ній у строк понад 1 рік без поважних на те причин, та не бере участі в утриманні майна за місцем реєстрації, що порушує права власника, позивача.

При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення власником квартири перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки відсутній у даному житловому приміщенні, не має речей у спірному житлі, не бере участі в утриманні майна за місцем реєстрації, чим перешкоджає власнику у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.4, 81,77-83, 89, 95, 258, 263-265, 268, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , яка зареєстрована : АДРЕСА_2 , із зняттям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з реєстрації.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М.Науменко