П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 563/1213/20

Провадження № 22-ц/4815/919/21

Головуючий у Корецькому районному суді

Рівненської області: суддя Загородько Н.А.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

15 год. 20 хв. 12 квітня 2021 року в м. Корець

Рівненської області

Повний текст складено: 19 квітня 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 як його законний представник, з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта" або страховик) про відшкодування шкоди.

Мотивуючи свої вимоги зазначала, що 20.10.2019 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в межах с. Користь Корецького району Рівненської області здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , внаслідок чого той загинув на місці події. Померлий був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цивільно-правова відповідальності власника транспортного засобу, на дату виникнення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта". На її адресу позивачем були надіслані заяви про виплату страхового відшкодування, однак їй повідомили про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення в кримінальному провадженні за фактом скоєння ДТП. Відмову страховика у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження вважала незаконною.

З наведених підстав просила стягнути зі страховика на свою користь 175 266 грн. страхового відшкодування, 20 438,12 грн. пені, три відсотки річних у розмірі 4 220,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 949,34 грн.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 12.04.2021 позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , страхове відшкодування у розмірі 25 038 грн. моральної шкоди., 150 228 грн. відшкодування утриманцям, а разом 175 266 грн.

Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 20 438,12 грн., три відсотки річних у розмірі 4 220,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 949,34 грн., а всього 29 608,25 грн.

Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , понесені судові витрати в розмірі 6 500 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що відсутність рішення у кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, не перешкоджає здійсненню страхової виплати. На думку суду, позивач мав право на відшкодування шкоди, завданою смертю ОСОБА_4 . Водночас, він звільнений законом від обов`язку доказування вини ОСОБА_3 у завданні ним шкоди і отримання нею страхової виплати від відповідача не повинно залежати від ефективності діяльності органів досудового розслідування. Тому ОСОБА_1 яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , має право на отримання страхової виплати по втраті годувальника та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

На рішення суду ПАТ "НАСК "Оранта" подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування районним судом того, що відповідно до абзацу другого п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Тобто строк прийняття рішення страховиком про здійснення або про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування відтерміновується у зв`язку із розслідуванням обставин ДТП в межах кримінального провадження. Оскільки ДТП, що сталась, розслідується в кримінальному провадженні № 0000301, то страховиком на вимогу закону було припинено перебіг строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Жодних документів з кримінального провадження у даній ДТП позивач чи його представник не надали страховій компанії та суду. На переконання заявника, суд вийшов за межі своїх повноважень та прийняв рішення на підставі недоведених обставин ДТП та причетних до неї осіб, що розслідуються в кримінальному провадженні, а, отже, прийняв необґрунтоване рішення. Крім іншого, суд дійшов хибного висновку про застосування при вирішення спірних правовідносин норми п. 36.5 ст. 36 Закону, яким передбачено за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплату пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страховик звертав увагу, що судова практика та норми Закону вказують на те, що нею не порушується право позивача на отримання страхового відшкодування у зв`язку із призупиненням прийняття рішення на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону. Тому із відповідача незаконно стягнуто пеню у розмірі 20 438,12 грн., 3% річних у розмірі 4 220,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 949,34 грн. Також дійшов невірного висновку щодо виплати страхового відшкодування на утримання одноразовим платежем. Так, суд не прийняв до уваги жодного аргументу ПАТ НАСК "Оранта" щодо порядку розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання ОСОБА_2 та не навів норм чинного законодавства й мотивів щодо такої виплати одним платежем.

З цих міркувань страховик просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У поданому відзиві представник позивача - адвокат Ільків М.М. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення районного суду без змін. На його переконання, в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, відсутність рішення в кримінальному провадження за фактом ДТП не може спонукати до відмови у виплаті страхового відшкодування. На його думку, Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Покликався на те, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як було з`ясовано судом, 20.10.2019 близько 20 год. 13 хв. на автодорозі Київ-Чоп в межах с.Користь Корецького району Рівненської області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони м. Київ у напрямку м. Рівне, на 274 км.+ 900м. вказаної автодороги, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину зліва праворуч відносно напрямку руху даного транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.

За цим фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за №0000301 (а.с.11).

Встановлено, що 07.12.2018 між ПАТ "НАСК "Оранта" та ОСОБА_5 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9614811, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_2 .

21 листопада 2019 року на адресу страховика було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в зв`язку із загибеллю батька дитини - ОСОБА_4 .

За змістом поданої 01.09.2020 заяви про склад сім`ї вимоги по сплаті страхового відшкодування становили 175 266 грн., з яких: 25 038 грн. - моральна шкода і 150 228 грн. - відшкодування на утримання дитини.

ПАТ "НАСК "Оранта" своїм листом від 11.01.2020 №09-22-22/233 повідомлено про відсутність правових підстав для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування через відсутність рішення, що набрало законної сили у кримінальному провадженні за фактом вчинення ДТП.

На час вирішення справи місцевим судом кримінальне провадження перебувало на досудовому розслідуванні.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_4 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в зв`язку з чим задовольнив позов.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ч.3 ст. 27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, що є джерелом підвищеної небезпеки.

На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріалами цивільної справи стверджується, що цивільно-правова відповідальність у зв`язку з експлуатацією автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , на дату виникнення ДТП була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта". Цей факт не заперечується і самим відповідачем.

Між там, обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страховиком доведено не було.

За загальними нормами відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст. 1167,1187 ЦК України).

Позивач заявив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Така заява подана відповідачу 14 листопада 2018 року.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. п`ятим пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Однак в порушення наведених правових норм страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій, передбачених ст. 34 Закону, і, не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно із ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені представником члена сім`ї загиблої вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Як обґрунтовано страховиком, питання не вирішено у визначений Законом спосіб через відсутність на час розгляду у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінального провадження.

Тому доводи відповідача з приводу відсутності підстав щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтями 5 і 6 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої виникають зобов`язання особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті,- права та обов`язки членів її сім`ї; страховик в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки, встановлені Законом.

Через те, що позивач звернувся до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування 21.11.2019, тому обов`язок з прийняття відповідного рішення та здійснення страхової виплати виник у нього 20.02.2020, тобто після спливу 90 днів з дня подання вказаної заяви.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо відшкодування шкоди на утримання одноразовим платежем, то колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Отже, ця норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

У даних правовідносинах Цивільний кодекс України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобто Закон визначає спеціальні до Цивільного кодексу України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання апеляційної скарги на висновки Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19) не є прийнятним, оскільки у цій справі правовідносини між сторонами не є подібними та істотно відрізняються.

Так, в справі №364/440/19 право на одержання позивачем сум страхового відшкодування порушене не було, розмір страхового відшкодування не оспорювався, а позивач лише бажав його отримати не щомісячними виплатами, як це передбачено ст. 1200 ЦК України, а одноразовим платежем.

Між тим, в даній справі встановлено факт неправомірності дій страховика щодо не здійснення страхового відшкодування, що в розумінні законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дозволяє відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, саме у вигляді одноразової виплати.

Стягнення страхових платежів у вигляді одноразової виплати узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 09 червня 2021 року (справа №440/510/19, провадження № 61-17890св20) та від 25 листопада 2020 року (справа № и 747/522/19, провадження № 61- 3640 св20).

Тому доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду попередньої інстанції, неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків