УХВАЛА

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа №524/6175/19

провадження № 61-16387ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

05 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , діюча в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року скаржником надано виправлену касаційну скаргу, якою недоліки не усунуто у повному обсязі.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд зазначив, що скаржнику необхідно надати до суду виправлену касаційну скаргу, в якій слід зазначити підставу(и) касаційного оскарження та її(їх) відповідне нормативно-правове обґрунтування. Зокрема, суд наголошував на тому, що скаржником не було зазначено норму права, яку на його переконання було порушено чи неправильно застосовано судами попередніх інстанцій.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 було надано виправлену касаційну скаргу, в якій останній як на підставу касаційного оскарження посилається на невідповідність висновку суду апеляційної інстанції правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 23 січня 2018 року у справі № 2-340/461/16-ц.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Вищевказана норма передбачає, що скаржнику крім іншого необхідно також указувати норму права, з застосуванням якої не погоджується скаржник, оскільки на його переконання судами попередніх інстанцій не було враховано той чи інший правовий висновок Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.

На потребі вказівки норми права наголошував і суд касаційної інстанції, залишаючи касаційну скаргу без руху.

Незважаючи на вимогу процесуального закону, вимоги ухвали Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року, скаржник не викладає відповідне нормативно-правове обґрунтування підстави касаційного оскарження.

Суд касаційної інстанції в контексті вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, суд касаційної інстанції уповноважений переглянути в касаційному порядку судові рішення на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права та за результатами касаційного перегляду справи надати правовий висновок щодо відповідності застосування цієї норми правовим висновкам Верховного Суду.

Таким чином, скаржником не виконано в повній мірі вимоги пункту 5 частин другої статті 392 ЦПК України щодо зазначення підстав касаційного оскарження.

За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Оскільки станом на 29 листопада 2021 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, тому касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш