РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 у розмірі 2797,40 дол. США, що за курсом 27,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2021 складає 77571,90 грн. за кредитним договором №153/А-08 від 17.09.2008 року, та стягнути витрати по оплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 17.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №153/А-08, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 40000,00 доларів США на термін до 14.09.2018р, а відповідач зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, у відповідача за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 виникла заборгованість 2797,40 доларів США, яка складається з наступного: 2797,40 доларів США - три проценти від простроченої суми.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що кредитні кошти були видані в доларах США, тому на них на може поширюватись нарахування індексу інфляції.

В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, в позовній заяві просить, що в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.

Представник відповідача - адвокат Захаров О.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що нарахування індексу інфляції на кредити, які визначені в доларах США є неправомірним.

01.07.2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А.

10.07.2021 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 10.07.2021.

Ухвалою судді від 14.07.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що 17.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого позивач, та відповідачем укладено кредитну угоду №153/А-08, згідно з умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 40000 доларів США, на строк до 14.09.2018 на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом, з встановленим графіком погашення заборгованості.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, обумовленому сторонами в договорі.

Відповідач зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 виникла заборгованість за договором у розмірі 31053,88 доларів США, тому позивачем на вказану суму боргу нараховано 3 % річних за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 в розмірі 2797,40 доларів США, що станом на 05.05.2021 складає 77571,90 грн.,

які позивач просить стягнути з відповідача. Вказаний розрахунок боргу не спростований стороною відповідача.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, покладеному на боржника ч. 2 ст. 625 ЦК України, кореспондує право кредитора вимагати стягнення такої компенсації.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Позивач просить стягнути 3% річних за період з 05.05.2018 по 05.05.2021. Отже, розраховуючи суму 3 % річних, суд виходить із первісної суми заборгованості 31053,88 доларів США, що не спростовано відповідачем.

За період з 05.05.2018 по 31.12.2019 (606 днів) 1546,74 доларів США (31053,88*3%*606:365:100).

За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів) 931,62 доларів США (31053,88*3%*366:366:100).

За період з 01.01.2021 по 05.05.2021 (125 днів) 319,05 доларів США (31053,88*3%*125:365:100).

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредиту, не суперечить чинному законодавству.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

Між сторонами було укладено кредитний договір та додаткові угоди до нього, за умовами яких відповідачу було надано грошові кошти у доларах США.

У Законі України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" зазначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення, невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

У рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі №6-36736вов10 висловлена правова позиція, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Отже, норма ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19).

Враховуючи, що кредитний договір було укладено саме в іноземній валюті - доларах США, про що зазначено в самому кредитному договорі, нарахування інфляційних втрат на вказану заборгованість не відповідає чинному законодавству України, про що зазначає відповідач в своїх запереченнях, і з чим погоджується також суд. Однак, позивач в своєму позові не просить стягнути з відповідача індекс інфляції, а просить стягнути три відсотки річних, що є самостійною складовою нарахування, що входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, та є відмінним від інфляційних втрат, а тому посилання сторони відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, судом встановлено, що позичальником прострочено виконання грошового зобов`язання, а тому остання зобов`язана сплатити банку три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 у розмірі 2797,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2021 складає 77571 грн. 90 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 141, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () три відсотки річних від простроченої суми за період з 05.05.2018 по 05.05.2021 у розмірі 2797,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2021 складає 77571 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2021 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ