Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6874/21 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/6874/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління поліції охорони в Житомирській області про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року,яке ухвалене суддею Полонцем С.М.

встановив:

Позивач у травні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь 3% річних в розмірі 20844,12 грн, втрати від інфляції в розмірі 94353,45 грн, а всього стягнути 115197,57 грн, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Управління поліції охорони в Житомирській області для проведення йому виплати. Також просив зобов`язати Управління поліції охорони в Житомирській області протягом п`яти робочих днів після надходження коштів з Міністерства внутрішніх справ України виплатити позивачу 3% річних в розмірі 20844,12 грн, втрати від інфляції в розмірі 94353,45 грн, а всього стягнути 115197,57 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 10.05.1973 року по 11.02.2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

01 червня 2016 року медико-соціальною експертною комісією позивачу була встановлена безстрокова (довічна) друга група інвалідності в зв`язку з захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а з 24.06.2016 року - третю групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчать довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №514511 та серії 12ААА №514695 від 12.07.2016 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2018, визнано протиправними відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком та Умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 859; стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України одноразову грошову допомогу у розмірі 290000,00 грн, яка була нарахована Управлінням поліції охорони в Житомирській області у відповідності до вказаного Порядку. Зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 290000,00 грн. МВС виконало 21.11.2018. Порушенням виконання грошового зобов`язання завдало позивачу шкоду, тому у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 20844,12 грн, втрати від інфляції в розмірі 94353,45 грн, а всього 115197,57 грн, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Управління поліції охорони в Житомирській області для проведення виплат. Зобов`язано Управління поліції охорони в Житомирській області протягом п`яти робочих днів після надходження коштів з Міністерства внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 3% річних в розмірі 20844,12 грн, втрати від інфляції в розмірі 94353,45 грн, а всього 115197,57 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Міністерством внутрішніх справ Україниподано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018, з урахуванням Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 859, виконано вчасно, між сторонами не існує договірних відносин, а на трудові відносини положення ст. 625 ЦК України не поширюються. Також зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався ще у 2016 році. Проте до суду звернувся лише 24.05.2021, тобто через чотири роки десять місяців, заяв про поновлення строку до суду не подавав. Крім того, вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами виникли правовідносини у зв`язку із здійсненням Міністерством внутрішніх справ України своїх публічно-владних управлінських функцій та забезпечення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена вищевказаним Порядком.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник Міністерства внутрішніх справ України доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача - Управління поліції охорони в Житомирській області вважає, що апеляційна скарга МВС України є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 10 травня 1973 року по 11 лютого 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

01 червня 2016 року медико-соціальною експертною комісією позивачу була встановлена безстрокова (довічна) друга група інвалідності в зв`язку з захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ, про що на підставі акту огляду МСЕК видана довідка серії 12ААА №514511.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА №514695 від 12.07.2016 року, позивачу з 24.06.2016 року встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

07 червня 2016 року позивач подав до Управління поліції охорони в Житомирській області, яке є правонаступником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області, де проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшини роти міліції УДСО при УМВС України в Житомирській області, заяву про призначення грошової допомоги та долучив копії документів, передбачені пунктом 7 Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Відповідно до листа Управління поліції охорони в Житомирській області від 10 червня 2016 року №2908/43/23, заяву позивача разом з долученими до неї документами, висновком про призначення одноразової грошової допомоги працівникам міліції направлено до Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України №15/22403 від 29.06.2016, документи позивача було повернуто на адресу Управління поліції охорони в Житомирській області без розгляду.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2016 року по справі №806/1521/16, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 07 червня 2016 року щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови Кабінету Міністрів №850 від 21.10.2015 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 року у справі №806/116/18, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2018, стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 290000,00 грн, яка була нарахована Управлінням поліції охорони в Житомирській області у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 290000,00 грн. МВС виконало 21.11.2018, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ «Ощадбанк».

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції вважав, що у зв`язку з порушенням відповідачем термінів виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 290000,00 грн, у призначенні та виплаті якої МВС України було відмовлено 29.06.2016, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №750/5104/17, провадження № 61-24920св18.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 625 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дана норма визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, через те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даному випадку спір, за вирішенням якого ОСОБА_1 звернувся до суду, не є публічно-правовим, а виник з цивільних правовідносин щодо відповідальності відповідача за порушення термінів виплати грошового зобов`язання, тобто одноразової грошової допомоги.

Крім того, підстави для розгляду заяви представника МВС України про застосування строків позовної давності відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представником відповідача у апеляційній скарзі порушено питання про застосування строків позовної давності.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно висновку, який викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач (згідно з вимогами процесуального закону) був належним чином повідомлений про розгляд справи, яка розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками. Також представником МВС України до суду був поданий відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та ряд процесуальних клопотань, в яких відповідачем не порушувалось питання про застосування строків позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для розгляду заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий Судді