Справа № 760/4274/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 вересня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів, -

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Києва за підсудністю із Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 1102275,15 грн., 1700 грн. витрат зі сплати державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього, 1104095,15 грн. 27 квітня 2011 року до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві надійшов виконавчий лист від 19 квітня 2011 року № 2-2733, виданий Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 1104095,15 грн. 29 квітня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника, однак, Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року до цього часу боржником не виконано.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.03.2020 року дану цивільну справу направлено до Подільського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд.

У червні 2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Протокольною Ухвалою суду від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач на призначені судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідач правом на участь в судових засіданнях не скористався, за таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 1102275,15 грн., 1700 грн. витрат зі сплати державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 1104095,15 грн. (а.с. 9-12).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2017 року, яке залишене без змін Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 823 477,02 грн, три проценти річних у розмірі 118 516,31 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 6890 грн. (а.с. 13).

29 квітня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 26148441 з виконання виконавчого листа № 2-2733, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 1104095,15 грн. (а.с. 14).

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу не виконав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі в сумі 582780,79 грн., з яких: інфляційні втрати за період з 01.02.2017 року по 31.05.2021 року - 437221,73 грн., 3% річних за простроченою заборгованістю - 145559,06 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Так, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року у сумі 1102275,15 грн.

З огляду на те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, за порушення якого наступає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до розрахунку позивача розмір боргу в загальній сумі складає 582780,79 грн., з яких: інфляційні втрати за період з 01.02.2017 року по 31.05.2021 року - 437221,73 грн., 3% річних за простроченою заборгованістю - 145559,06 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, контррозрахунків заборгованості не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України.

Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зокрема наявності боргу відповідача перед позивачем в розмірі 582780,79 грн.

Крім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 5827,82 грн., оскільки позовні вимоги задоволено, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 13, 19, 59, 76, 81, 82, 141, 223, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 582780 (п`ятсот вісімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят) гривень 79 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 5827 (п`ять тисяч вісімсот двадцять сім) 82 копійки;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК