Справа № 466/3849/20 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/3379/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Розглянув у порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 466/3849/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» правонаступником якого є ТзОВ «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

29 травня 2020 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» правонаступником якого є ТзОВ «Вердикт капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № R 7 В від 18 жовтня 2013 року, яка станом на 27.12.2019 року становить 34 660,11 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 14 348,23 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4 352,53 грн., комісія-15 959,35 грн., пеня-12291,04 грн.; стягнути з відповідача кредитну заборгованість за Договором № 1369266 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів від 18 жовтня 2013 року, яка станом на 27.12.2019 року становить 97 631,25 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 51 705,93 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 45 925,32 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в розмірі 2168,74 грн.,74 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № R 7В від 18 жовтня 2013 року, яка станом на 27.12.2019 року становить 34 660,11 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 14 348,23 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4 352,53 грн., заборгованості по комісії у розмірі 5 959,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» суму пені, нараховану на суму простроченої заборгованості за Кредитним договором № R 7В від 18 жовтня 2013 року у розмірі 12 291,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Договором № 1369266 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів від 18 жовтня 2013 року, яка станом на 27.12.2019 року становить 97 631,25 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 51 705,93 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 45 925,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 168,74 грн.

Рішення ссуду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що згідно Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору № 1369266 та умов Договору № 1369266 прописано, що картка діє в межах визначеного нею строку за договором про надання банківських послуг ( при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі-не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Зазначає, що остаточне повернення всієї суми кредиту згідно Кредитного договору № 1369266 повинно було бути здійснене не пізніше ніж через 15 місяців. Так як кредит було надано 18.10.2013 року, тому останній день дії кредитного договору погашення заборгованості та повернення кредиту становив 13.01.2015 року, чого судом першої інстанції не враховано.

Крім того, термін кредитування та термін дії кредитного договору № 1369266 сплив в момент завершення дії кредитної картки, а саме 18 жовтня 2014 року, оскільки картка була видана терміном на один рік. Також, згідно розрахунку заборгованості по відсотках, такий здійснено позивачем по кредитному договору № R7В від 18.10.2013 року після завершення строку користування кредитом, а саме після 18 жовтня 2013 року та по кредитному договору № 1369266 після завершення терміну дії кредитної картки.

Просить врахувати, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то залежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту невнесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання ( прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Вважає, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після спливу терміну кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та правовим висновкам Верховного Суду. Зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

28.10.2021 року на адресу суду надійшло клопотання Генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. про залучення до участі у справі правонаступника прав та обов`язків АТ «Таскомбанк» -ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року клопотання задоволено, проведено заміну позивача АТ «Таскомбанк» на ТзОВ «Вердикт капітал».

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк»( правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R7В (а.с.10-22).

Відповідно до кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в даному договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 70 000,00 грн. на строк до 18 жовтня 2018 року із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 відсотків річних або в іншому розмірі передбаченому цим договором.

Згідно умов кредитного договору № R 7В від 18.10.2013 року відповідачу ОСОБА_1 надано кредит шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, який зобов`язався сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1.39 відсотків від початкової суми кредиту.

Матеріалами справи встановлено, що 18 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № 1369266 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів (а.с.48). Згідно умов договору банк зобов`язався відкрити відповідачу ОСОБА_1 поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, а відповідач ОСОБА_1 , зобов`язувався сплачувати банку плату за надані послуги, відповідно до діючих тарифів. Максимальна сума кредитного ліміту на момент укладення договору 150 000,00 грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом на момент укладення кредитного договору 36,00 відсотків річних, пільговий період 45 днів, мінімальний місячний платіж 7,00 відсотків від використання кредитного ліміту, строк внесення мінімального щомісячного платежу-до 15 числа кожного місяця. Договір укладений на невизначений строк та набрав чинності з дня підписання сторонами та скріплення печаткою банку, тобто з 18.10.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість перед позивачем, а тому така підлягає стягненню з відповідача. Зважаючи на те, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості є доведеним.

З висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до п.1 Кредитного договору № R 7В від 18.10.2013 року предметом Кредитного договору є надання позичальнику грошових коштів в розмірі 70 000,00 грн.. Строк користування до 18.10.2018 року із сплатою15% за користування кредитом.

Щодо терміну дії кредитного договору № 1369266 позичальник зобов`язувався здійснювати повернення кредиту шляхом здійснення мінімального щомісячного платежу на погашення кредиту, який становив не менше 7% від використаного кредитного ліміту.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі-не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Такі висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14 та по справі № 6-127цс14 від 22.10.2014 року.

Тому остаточне повернення всієї суми кредиту згідно Кредитного договору № 1369266 повинно було бути не пізніше ніж через 15 місяців, тобто 13.01.2015 року.

Термін кредитування та термін дії Кредитного договору № 1369266 сплив в момент завершення терміну дії кредитної картки, а саме в жовтні 2014 року, оскільки картка була видана терміном на один рік.

З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості який просить стягнути позивач встановлено з розрахунку заборгованості який було надано позивачем.

Згідно розрахунку заборгованості, позивачем здійснено нарахування відсотків то кредитному договору № ГС7В від 18.10.2013 року після завершення строку користування кредитом, а саме після 18 жовтня 2018 року та по Кредитному договору №1369266 після завершення терміну дії кредитної картки.

Що стосується нарахування відсотків за кредитним договором після завершення дії кредитного договору суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні по справі № 444/9519/12 зазначила, що потрібно розрізняти поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання». Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли з дня укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України, п. 32 Постанови).

Окрім того, «строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання» (п. 35 Постанови).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики» (п. 50 Постанови).

Відтак, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування» (п. 53 Постанови).

Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (п. 54 Постанови).

Що стосується можливості стягнення процентів за кредитним договором за останні три роки, то Велика Палата Верховного Суду прописала, що суд повинен визначити чи вимога про стягнення процентів за останні три роки взагалі дійсна у контексті того, чи не закінчився строк кредитування згідно положень договору. Якщо ж строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, то суд зазначає, що у такому випадку у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності (п. п. 65-68 Постанови).

Верховним Судом також зазначено, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих відсотків згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесенні до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів» (п. 60 Постанови).

Аналогічні висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 № 175/4753/15-ц.

Тому стягнення відсотків після спливу терміну дії кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1,3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З розрахунку заборгованості на який покликається позивач неможливо встановити дату виникнення заборгованості по кредиту; коли і в якій сумі було внесено кошти позичальником, з яких розрахунків нараховано заборгованість по комісії та пені та за які періоди відбувалось нарахування боргу, враховуючи час отримання кредиту.

Враховуючи наведене, не можливо прийти до однозначного висновку про наявність дійсного та реального розміру заборгованості по кредитних договорах. Висновок бухгалтерсько-економічної експертизи про реальний розмір заборгованості не призначався.

Розрахунок боргу доданий до матеріалів справи щодо наявності грошового зобов`язання по тілу кредиту, відсотках та пені, які судом взято до уваги, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, зокрема, меморіальним ордером, виписками за картковими рахунками за кредитним договором про що зазначається у постанові Верховного Суду у справі № 278/2177/15-ц від 17.12.2020р.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, погодився із розрахунками, наданими позивачем та вважав їх безспірними, не перевіривши при цьому час з якого виникла заборгованість, порядок нарахування відсотків, штрафних санкцій.

Згідно положень укладених кредитних договорів, такими було визначено терміни погашення заборгованості та терміни дії таких.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі таких договорів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч. 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відтак, строк позовної давності щодо Кредитного договору №1369266 почав перебіг з 13.01.2015 року чи моменту завершення терміну дії кредитної картки, а саме з жовтня 2014 року, а щодо Кредитного договору № Р7В з 18.10.2018 р., а щодо чергових платежів, то відповідно з моменту виникнення обов`язку щодо здійснення такого платежу.

Позивач звернувся до суду з позовом 29.05.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»),

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У Відзиві на позовну заяву від 13.08.2020 року відповідач ОСОБА_1 просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, однак вказана заява судом була залишена поза увагою.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 п.2,4 чст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.( ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.2,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити Акціонерному товариству «Таскомбанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за недоведеністю.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк