Справа № 369/9560/20
Провадження №6/369/462/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Житар А.А.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за №369/9560/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, у якому просив суд визнати виконавчий лист, виданий по цивільній справі №369/9560/20 таким, що не підлягає виконанню.

Зупинити виконання за виконавчим листом, виданим по цивільній справі №369/9560/20 до розгляду заяви.

Заява обґрунтована тим, що 29.03.2021 року Києво - Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/9560/20 було прийняте рішення, яким позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 до мене, як відповідача задоволені частково. Стягнуто з мене на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020. Зазначене рішення набуло законної сили 20.09.2021.

18.10.2021 Головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Юлією Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67139918 з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08.10.2021 Києво - Святошинським районним судом Київської області.

28.10.2021 вона, як сторона виконавчого провадження, скористався правом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», та ознайомився з матеріалами зазначеного виконавчого провадження, про що у виконавчому провадженні зроблено відмітку із зазначенням дати ознайомлення та моїм підписом відповідно до п. 3 ч. 11 Розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Як вбачається, з виконавчого листа та заяви представника стягувача про примусове виконання рішення, адресою стягувана (позивачки) зазначена наступна: АДРЕСА_1 , яка не відповідає її дійсному місцю реєстрації, зазначеному в поданій нею позовній заяві та паспорті громадянина України: АДРЕСА_2 , який, зокрема має штамп про реєстрацію на території Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993, вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України забороняється. Записи і відмітки у паспорти здійснюються виключно паспортною службою України. Відповідно, органи інших держав, тим більш Росії, не мають жодних повноважень для внесення будь-яких записів, змін, тощо до паспорту громадянина України. При внесенні цих змін та записів даний паспорт вважається недійсним, що свідчить про те, що особу позивача ОСОБА_3 належним чином не встановлено, що унеможливлює здійснення останньою будь-яких юридичних дій, зокрема укладання договорів, тощо.

Більш того, вищевказана адреса: АДРЕСА_1 , зазначена в ордері № 879015 адвоката Дейнегіна С.М. - представника стягувана (позивачки), який є в матеріалах виконавчого провадження, як адреса адвокатського бюро «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна».

Таким чином, адреса місця проживання та перебування стягувана, зазначена в заяві її представника про примусове виконання рішення та у виконавчому листі - не є дійсною та не відповідає рішенню суду про стягнення аліментів, так як під час ухвалення рішення суд, визначаючи місце реєстрації громадянки України ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , виходив із положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пункт 10 частини 1 статті 3 якого гласить, що реєстрація це внесення інформації до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування, а пункт 8 частини 1 статті 3 якого гласить, що документ, до якого вносяться відомості про місце проживання - паспорт громадянина України.

Крім цього, зазначає, що ним до Києво - Святошинського суду була подана заява про розгляд справи за нововиявленими обставинами, у зв`язку з отриманням доказів, що стягувач (позивачка) має громадянство та місце мешкання на території Російської Федерації, які вона та її представник ухилилась надати суду першої інстанції, що мало наслідком порушення юрисдикції розгляду справи.

Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника виданою виконавчого листа чи його виконанням.

Заявник вважає, що в даному випадку, у зв`язку з недійсністю зазначення у виконавчому листі місця мешкання стягувана, наявністю фактів мешкання останньої на території Російської Федерації, порушуються мої права боржника, передбачені положеннями статті 186 Сімейного Кодексу України щодо контролю за цільовим витрачанням аліментів, які покладаються на органи опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

У зв`язку з цим, заявник вважає, що виконавчий документ був виданий представнику стягувача помилково, на підставі свідомо зазначених ним недійсних відомостей про адресу стягувача.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав з підстав наведених в останній.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вимоги заяви не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи №369/9560/20, суд встановив такі обставини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2020 року.

08.10.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області позивачу ОСОБА_3 було видано виконавчий лист про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 залишено без змін.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд» та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п. 40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

В силу ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Заявник в судовому засіданні посилався на те, що у виконавчому листі адреса місця проживання та перебування стягувача, не є дійсною та не відповідає рішенню суду про стягнення аліментів, так як під час ухвалення рішення суд, визначив місце реєстрації громадянки України ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .

Ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (параграф 66 рішення від 28.07.1999 «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника. Виконавчий документ видано на підставі рішення, яке набрало законної сили.

Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Виконавче провадження -є квінтесенція процесу поновлення порушених прав, реалізація конституційного принципу обов`язковості виконання рішення суду.

Та обставина, що на виконанні перебувають виконавчі листи від 29.03.2021, які були видані на виконання рішення суду, не звільняє боржника від обов`язку виконання судового рішення, з урахуванням того, що у виконавчому листі від 29 березня 2021 року, була допущена описка, отже вимога про визнання виконавчого листа виданого 08.10.2021 таким, що не підлягає виконанню направлена на невиправдане затягування виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що наведені заявником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 354, 432 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за №369/9560/20 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т.В. Дубас