Справа № 504/3663/21
Провадження № 2/504/2309/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Мельникової В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 10, смт. Доброслав, у спрощеному позовному провадження без повідомлення (виклику) сторін, позов ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати із матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, яким, з урахування уточнених позовних вимог, просила розірвати шлюб, укладений 29.12.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1472, залишити дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.10.2021 року зазначений позов було залишено без руху, у зв`язку із наявністю недоліків позовної заяви, які перешкоджали відкриттю провадження та надано позивачеві десятиденний строк для усунення зазначених недоліків.

02.11.2021 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла заява від позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив вимоги свого позову та просив суд залишити дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з матір`ю ОСОБА_1 , просила суд розглядати справу за її відсутності.

Позивачем зазначені недоліки були вчасно усунено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.11.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що в шлюбі сторін народилася малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане 10.07.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2957, що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану.

Позивач обґрунтовує вимоги свого позову тим, що останнім часом спільне життя між нею та відповідачем розладилося через відсутність взаємної любові та порозуміння, часті сварки. Подружжя втратило одне до одного почуття кохання та поваги. Шлюб має суто формальний характер. Подружніх стосунків сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо.

Окрім цього, позивач зазначає, що надання строку для примирення, передбаченого ст. 111 СК України є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини фактично неможливі.

Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дітей та інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.

Позивач також зазначила, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини, доньку необхідно залишити проживати із матір`ю.

Від відповідача 02.11.2021 року надійшла письмова заява, зі змісту якої вбачається, що він повністю згоден із висунутими позивачем вимогами, проти їх задоволення не заперечує, просить суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Положення ч.4 ст. 274 ЦПК України встановлюють, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Враховуючи те, що відповідач у своїй заяві від 01.11.2021 року визнав позов в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, просив розглянути справу за його відсутності, суд дійшов до висновку, що зазначену справу слід розглянути у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного:

Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають окремо.

Сумісне життя суперечить інтересам подружжя.

Надання строку для примирення суд вважає недоцільним.

При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про залишення дитини проживати разом із матір`ю, суд зазначає наступне:

Позивач у своєму позові зазначає, що донька починаючи з 24.10.2019 року й по теперішній час проживає за адресою моєї реєстрації в АДРЕСА_1 , гармонійно та повноцінно розвивається у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, отримує всебічне піклування від своєї матері, залишення ОСОБА_4 проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 , буде забезпечувати дотримання якнайкращих інтересів дитини.

Відповідач проти цього не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків

У разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено доказів, які свідчили б про наявність такого спору між сторонами, відповідач проти залишення проживати дитини з матір`ю не заперечував.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Основоположним міжнародним нормативно-правовим актом, який встановлює принципи реалізації прав дитини є Конвенція про права дитини («Конвенція про права дитини»), ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (статті 18 та 27 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень ч.4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейським суд з прав людини також неодноразово зауважував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.09.2020 року у справі № 484/920/18 зазначив, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням того, що дитина з моменту свого народження проживає у середовищі, яке сприяє її гармонійному та повноцінному розвитку, яке є безпечним, стійким та спокійним, отримує повноцінне піклування з боку своєї матері та враховуючи те, що батько не заперечує проти залишення доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати разом із матір`ю, суд дійшов до висновку, що таке проживання дитини із матір`ю сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а тому така вимога також підлягає задоволенню.

Позивач просила суд після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, після розірвання шлюбу позивачці слід відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Позивач також просила суд стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до квитанції № 7340355 від 06.10.2021 року позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1816 гривень

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

За правилом ст. 141 ЦПК України судовий збір в решті слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 105 ч. 3, ст. 109 ч. 3, ст. 110 ч. 1, ст. 112 ч. 2, ч. 2 ст. 114, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати із матір`ю задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 29.12.2018 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 29.12.2018 року в Суворовському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1472.

Залишити доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом із матір`ю ОСОБА_6 .

Повернути ОСОБА_1 після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Рішення після набрання ним законної сили направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Доброславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Зобов`язати ГУК в Одеській області/смт. Доброслав/22030101, повернути позивачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні нею позову, що становить 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

У зв`язку із набранням чинності Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) з 05 жовтня 2021 року апеляційні скарги подаються безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Одеський апеляційний суд, 65078, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, м. Одеса).

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.К. Барвенко