ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/3124/19

провадження № 22-ц/4809/867/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач) Дуковського О.Л.

суддів Мурашка С.І.,Письменного О.А.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2021 року, у складі головуючого судді Авраменка О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 08 вересня 2017 року він рухався на своєму транспортному засобі мопеді «Альфа ZS50F», червоного кольору, 2008 року випуску, по проїжджій частині проспекту Соборного в бік пл. Покровської та Олександрійського індустріального технікуму.

Вказував, що попереду, а також позаду нього рухались його знайомі на своїх транспортних засобах також мопедах. Перед тим, як виконати маневр повороту ліворуч, він побачив, що по зустрічній смузі йому назустріч рухається автомобіль. Перед перехрестям автомобіль марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який їхав йому на зустріч, зробив різкий маневр вліво і наїхав на нього, за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 та сталася дорожньо транспортна пригода.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди його мопед був серйозно пошкоджений, а він отримав тілесні ушкодження.

З урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на лікування в розмірі 5 455,00 грн., інфляційні втрати 1005,45 грн., 3% річних 418,62 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення суду протиправним та таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ним пред`явлено позов до неналежного відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Кошеленко А.В., дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача стало підставою для відмови у задоволенні позову судом першої інстанції.

Колегія судді погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 вересня 2017 року о 23 годині 00 хвилин сталася дорожньо транспортна пригода транспортних засобів під керуванням ОСОБА_2 та скутера «Альфа», під керуванням ОСОБА_1 .

Працівниками поліції складено протокол про порушення Правил дорожнього руху водієм скутера ОСОБА_1 , який при виконанні маневру повороту наліво на вул. Примакова, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п. 16.13 ПДР.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова суду обґрунтована тим, що суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а у висновку комісійної судової транспортно-трасологічної експертизи зазначено, що вирішити питання на якому місці проїжджої частини сталося зіткнення автомобіля та скутера експертним шляхом неможливо.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи без дійсності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції послався на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, якою роз`яснено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України (пункт 4 частина 4 постанови).

Встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована, що підтверджується полісом №6301188 від 21 березня 2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в «Українській пожежно-страховій компанії», зі строк дії полісу з 22 березня 2017 року по 21 березня 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 0 грн.

Факт наявності страхового полісу у відповідача та відсутність страхового полісу у позивача працівниками поліції зафіксовано при складанні схеми місця ДТП, даний факт підтверджено сторонами.

Позивач підтвердив, що за відсутність у нього страхового полісу він був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції встановив, що позивач до страхової компанії не звертавсь із заявою щодо виплати страхового відшкодування, заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Звернувшись із даним позов ОСОБА_1 вважав, що відшкодовувати йому шкоду повинен особисто відповідач, який винний в ДТП.

Посилався на те, що відповідач своїми діями завдав шкоди його життю та здоров`ю, пов`язаного із зіткненням транспортних засобів, а також матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, а тому позивач мав самостійно звернутись до страхової компанії про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів, вважає рішення суду про відмову в задоволенні обгрнутованим, оскільки до участі у даній справі не було залучено у якості відповідача, страхову компанію, що має відшкодувати збитки від страхового випадку.

Крім того, судом першої інстанції роз`яснено позивачу, що він не позбавлений права звернутися із заявою до страхової компанії про відшкодування йому шкоди, а вразі не задоволення таких вимог може звернутися до суду із позовом до належних відповідачів щодо відшкодування шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч. 1 ст. 1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Разом з тим, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Законом України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів(стаття 1).

Передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До видів обов`язкового страхування відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не визначають правового способу (механізму) усунення недоліків заявленого позову до неналежного відповідача при апеляційному розгляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

29.11.2021 складено постанову.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді С.І. Мурашко

О.А. Письменний