РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/17903/20

Провадження № 22-ц/4815/1167/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Німецьке товариство міжнародного співробітництва (GIZ)ГмбХ (Deutsche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH), Bonn Бюро Київ

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москаль Я.О. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді Галінської В.В., дата складення повного тексту судового рішення 28 грудня 2020 року, у справі №569/17903/20,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 позовом до Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ)ГмбХ (Deutsche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH), Bonn Бюро Київ про поновлення на роботі та стягнення оплати за вимушений прогул.

Позов мотивований тим, що згідно з наказом від 12 травня 2020 року її було прийнято на роботу до Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ)ГмбХ (Deutsche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH), Bonn Бюро Київ на посаду фахівець з координації проекту у проект «Професійна інтеграція внутрішньо переміщених осіб». Нею було підписано строковий трудовий договір № 1740562-15/1 від 12.05.2020 року. Даний договір є укладений на строк до 31.07.2021 та параграфом 11 встановлено випробувальний термін 3 місяці.

Наказом від 02.09.2020 № 122-к її було звільнено з роботи, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування, згідно з пунктом 11 статті 40 Кодексу законів про працю України ( далі КЗпП України).

Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки з 12 серпня 2020 року вона вважалася такою, що витримала випробування, а тому наступне розірвання трудового договору допускалось лише на загальних підставах. Зазначила, що достатніх об`єктивних даних щодо її невідповідності займаній посаді не має, її не повідомлено за три дні до звільнення та воно відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ)ГмбХ (Deutsche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH), Bonn Бюро Київ про поновлення на роботі та стягнення оплати за вимушений прогул відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України здійснено у відповідності до вимог закону, оскільки відповідачем було встановлено невідповідність працівника займаній посаді під час випробувального строку, позивача належним чином у встановлені строки письмово повідомлено про звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України, звільнення відбулося в межах строку випробування.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення є незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов безпідставного висновку про що її звільнення відбулося в межах випробобувального строку, оскільки такий строк закінчився 11.08.2020 року. Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що укладеним трудовим договором не було визначене робоче місце, а також те, що відповідач не дотримався положень ч.2 ст.28 КЗпП України, щодо повідомлення її про невідповідність займаній посаді у належний спосіб та строк. Вказує, що з будь-якими документами, які б засвідчували її невідповідність займаній посаді чи порушення трудової дисципліни її не ознайомлювали.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 12 травня 2020 року по 02 вересня 2020 року.

Наказом від 06 травня 2020 року № 46-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду фахівця з координації проекту в програму м. Рівне за строковим трудовим договором за основним місцем роботи з строком випробування три місяці. Визначено місце роботи м. Рівне.

12 травня 2020 року між Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ та ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір № 1740562-15/1 з 12 травня 2020 року по 31 липня 2021 року. Параграф 11 визначає, що трудові відносини починаються випробувальним терміном тривалістю три місяці.

Одночасно, ОСОБА_1 повідомлена про те, що згідно з Розпорядженням № 1 від 18 березня 2020 року, у зв`язку із пандемією COVID-19, працівники Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ) тимчасово (до стабілізації в Україні) працюють дистанційно (робоче місце працівника визначено за його місцем проживання).

Наказом від 02 вересня 2020 року № 122к ОСОБА_1 , фахівця з координації проекту у м. Рівне, 02 вересня 2020 року звільнено за п. 11 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді, на яку його було прийнято.

Копію наказу позивач отримала 07 вересня 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 36 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Відповідно до частини другої статті 26 КЗпП України в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Згідно з частиною першою статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Частиною другою статті 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов:1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

Убачається, що термін випробування для позивача становив з 12.05.2020 по 11.08.2020 включно.

05.08.2020 під час відео-зустрічі у MS Teams ОСОБА_1 було повідомлено про незадовільні результати її роботи протягом строку випробування і наступне її звільнення 11.08.2020 про що було складено відповідний Акт №1, підписаний начальником відділу з управління персоналом Зузак Н.В., керівником групи з впровадження реформи ПТО на регіональному рівні Хімченко Т.В., фахівцем з персоналу ОСОБА_2 . Отже, про наступне звільнення, позивач була попереджена не менше як за три дні.

Дану обставину позивач не заперечує.

З наступного дня, 06 серпня 2020 року позивач перебувала на лікарняних з 06.08.2020 по 14.08.2020, 17.08.2020 по 21.08.2020 та 26.08.2020 по 28.08.2020, загалом 15 робочих днів, на роботі фактично була 25.08.2020, 31.09.2020 та 01.09.2020, і звільнена з роботи 02 вересня 2020 року, тобто враховуючи, що не відбутий термін випробування становив 4 робочі дні (з врахуванням вимог ч. 3 ст. 27 КЗпП України), вона фактично не відпрацювала на посаді трьох місяців, а тому строк її випробування закінчений не був.

Повідомлення про наступне звільнення було надіслано на адресу позивача, однак не вручене під час доставки і повернуте відправнику.

На підставі доповідних записок, досліджених у судовому засіданні, роботодавцем було встановлено невідповідність працівника займаній посаді та виконуваній роботі. Оцінка вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Таким чином, роботодавцем було встановлено невідповідність працівника займаній посаді та виконуваній роботі, позивача належним чином у встановлені строки письмово повідомлено про звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП, звільнення відбулося в межах строку випробування. Отже, звільнення позивача за пунктом 11 статті 40 КЗпП здійснено у відповідності до вимог закону, позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі є безпідставними.

Враховуючи, що під час розгляду в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач надав достатньо доказів на підтвердження своїх висновків щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді протягом випробувального терміну, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 - 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог щодо його відповідності займаній посаді не надано жодного доказу ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Аргументи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування апеляційної скарги, щодо її не повідомлення про майбутнє звільнення, а також про причини звільнення є необґрунтованими і спростовуються актом №1 від 05.08.2020, відповідно до якого остання проінформована про припинення трудових відносин на підставі п.11 ч.1 ст.40 КЗпП України з 11.08.2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і і додаткового правового аналізу не потребують та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Оскаржуване рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москаль Я.О. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2021року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.