печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Соколова О.М,

при секретарі: Проскурні А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття обтяження у вигляді застави і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про усунення перешкод в користуванні майном.

В обґрунтування позову зазначає, що 04.09.2006 року між ним та відповідачем укладене договір № K3JWAU03084980 за яким було отримано кредит у розмірі 47435 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 05.09.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу автомобіль DAEWOO, модель Lanos TF69Y, рік випуску 2006,тип ТЗ легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу. В подальшому, 23.06.2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області визнано недійсним договір застави №K3JWAU03084980 від 04.09.2006, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року було залишено без змін. А відтак вказаний автомобіль є законною власністю позивача. У жовтні 2018 позивач вирішив відчужити належний йому автомобіль, в зв`язку з чим, звернувся до Територіального сервісу центру №3241 РСЦ МВС Київської області. 10.10.2018 року позивачу надано відповідь, що вказане майно перебуває під заставою ПАТ КБ «Приватбанк», та рекомендовано позивачу звернутися до ПАТ КБ «Приватбанк». На звернення відповідача, ПАТ КБ «Приватбанк» надав лист №20.1.0.0/7-190702/1811, у якому зазначено, що позивачу слід звернутися до відділу примусового виконання рішень суду. Позивач вказує, що він звернувся із заявою до Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи». 13.08.2019 одержано листа від Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» №1596/22-09 відповідно до якого у виконанні рішення суду йому відмовлено, оскільки обтяження рухомого майна вноситься до Реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувала чи уповноваженої ним особи. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється у позасудовому порядку зняти обтяження, та зазначені обставини перешкоджають позивачу у реалізації його права власності, що стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, проте подав заяву у якій вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, проте подав заяву у якій проти вимог позову заперечував у повному обсязі. Крім того, представником відповідача подано відзив на позов, у якому вказує, що станом на 11.10.2019 року позивач свої зобов`язання за кредитним договором №K3JWAU03084980 належним чином не виконав та має перед банком заборгованість у розмірі 877679,98 грн. Відповідно до п.24 Порядку ведення Держаного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою КМУ №830 від 05.07.2004 року, Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. 08.04.2019 року банк скористався своїм правом та вніс зміни відомостей про обтяження. 02.07.2019 року позивач звертався до банку з метою зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 382/2336/13-ц, на яку банком надано відповідь та роз`яснено, що порядок виконання рішення судів в Україні здійснюється відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, станом на дату подачі позову позивач не надав доказів звернення до виконавчої служби.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2006 року між ним та відповідачем укладено договір № K3JWAU03084980 за яким було отримано кредит у розмірі 47435 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 05.09.2011 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір застави транспортного засобу автомобіль DAEWOO, модель Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

23.06.2014 року рішенням Апеляційним судом Київської області визнано недійсним договір застави №K3JWAU03084980 від 04.09.2006, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року було залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з відзиву на позов, станом на 11.10.2019 року ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №K3JWAU03084980 належним чином не виконав та має перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 877 679,98 грн.

Відповідно до п.24 Порядку ведення Держаного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою КМУ №830 від 05.07.2004 року, обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років.

08.04.2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом та вніс зміни відомостей про обтяження.

02.07.2019 року ОСОБА_1 звертався до банку з метою зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 382/2336/13-ц, ПАТ КБ «Приватбанк» надано відповідь №20.1.0.0/7-190702/1811, у якій зазначено, що позивачу слід звернутися до відділу примусового виконання рішень суду та роз`яснено, що порядок виконання рішення судів в Україні здійснюється відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, станом на дату подачі позову позивач не надав доказів звернення до виконавчої служби.

13.08.2019 одержано листа від Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» №1596/22-09 відповідно до якого у виконанні рішення суду йому відмовлено, оскільки обтяження рухомого майна вноситься до Реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувала чи уповноваженої ним особи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Звертаючись до суду із позовом про скасування усунення перешкод у користуванні майном що йому належить шляхом зняття обтяження у вигляді застави нерухомого майна, позивач стверджує, що оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області визнано недійсним договір застави №K3JWAU03084980 від 04.09.2006, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року було залишено без змін, вказаний автомобіль є особистою власністю позивача, тому відсутні подальші підстави для обтяження цього майна.

Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно дост. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннямст. 4 ЦПК Українивизначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

З огляду на рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», Європейський суд з прав людини вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», у якій встановлено, що перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, до таких належать виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як вже було зазначено, Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» надано відповідь позивачу, у якому зазначено, що позивачеві необхідно звернутися з рішенням суду в порядку виконання судового рішення згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа на рішення суду, а також відомостей про звернення з вказаним рішенням суду від 23.06.2014 року до органів державної виконавчої служби або на приватних виконавців.

Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що він звертався до органів державної виконавчої служби або на приватних виконавців, задля виконання вказаного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття обтяження у вигляді застави і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, слід відмовити.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 2, 10,76-81, 258-260, 277,279 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття обтяження у вигляді застави і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Соколов