Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(спрощений розгляд)

Справа № 695/403/20

номер провадження 2/695/214/21

22 листопада 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Біленко Н.Г., Варданян Л.А., Андрейко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить зобов`язати відповідача створити комісію для визначення збитків з приводу самовільного використання земельної ділянки, що належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЧР № 013549 від 03.02.2003 року, площею 3,44 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з них ріллі 2,97 га, кадастровий номер :06:002:0610 та повторно розглянути його заяву щодо визначення розміру збитків у межах та в спосіб, визначених чинним законодавством.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником земельної ділянки площею 3,44 га (з них 2,97 га ріллі), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16.12.2004 року позивач з ПСП «Плешкані» уклав договір оренди землі строком на 10 років. Термін дії договору оренди закінчився 16 грудня 2014 року

Згідно п. 12.2 Договору дія договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Над даний час будь-яких договорів на оренду земельної ділянки з ПСП «Плешкані» позивач не укладав. Тобто, починаючи з 2015 року ПСП «Плешкані» незаконно користуються належною позивачу земельною ділянкою.

Під час виносу в натуру меж земельної ділянки та виготовлення витягу з державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що його земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, оскільки на ній засіяна багаторічна трава (люцерна), яка росте три роки та була засіяна в період, коли закінчився термін дії договору оренди. Тобто земельна ділянка використовується як сінокос, чим значно погіршується стан земельної ділянки та її родючість.

У вересні 2019 року позивач звернувся до Плешканівської сільської ради з заявою про створення комісії щодо визначення збитків з приводу самовільного використання земельної ділянки.

Рішенням Плешканівської сільської ради від 30 вересня 2019 року № 76 позивачу було відмовлено в створенні комісії, оскільки позивач просить визначити розмір збитків, починаючи з 2014 року, а на той час виконавчі органи сільської ради не були уповноважені на створення таких комісій.

Проте позивач вважає, що таке рішення Плешканівської сільської ради не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Позивач вважає, що твердження відповідача про необхідність застосування положень Постанови КМУ № 284 станом на час виникнення збитків є неправомірним, оскільки в даному випадку буде порушено принцип дії закону в часі, визначений ст. 58 Конституції України, зокрема заборона зворотної дії законів у часі діє лише стосовно відповідальності особи, коли така відповідальність пом`якшується або скасовується, тому виконавчий комітет в даному випадку має діяти на підставі чинного законодавства на даний час згідно ст.19 Конституції України.

09.06.2020 р. було відкрито провадження в справі та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.06.2020 р. від Плешканівської сільської ради надійшов відзив, в якому зазначено, що Відповідач не погоджується з твердженням позивача, викладеним ним у позовній заяві. Зазначив, що при прийнятті рішення за №76 від 30.09.2019 року про повторний розгляд заяви позивача про створення комісії для визначення збитків власникам землі» виконавчий комітет сільської ради керувався положеннями ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. ст. 152, 156, 157 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» із змінами і доповненнями на час розгляду заяви.

Правовою підставою для відмови в задоволенні заяви стали положення постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року за №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», згідно яких на момент подій та фактів, які мали місце між сторонами, що пов`язані з відшкодуванням збитків землевласникам та землекористувачам виконавчі органи сільських рад не були уповноважені на створення комісій з визначення розміру збитків.

Повноваження на створення вказаних комісій виконавчими органами сільських рад були надані згідно внесених змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. №522, що набули чинності з 26 червня 2019 року. Тому виконавчий комітет сільської ради мав право на створення комісії з визначення розміру збитків щодо подій і фактів, пов`язаних із відшкодуванням збитків землевласникам і землекористувачам, що мали місце, починаючи з 26 червня 2019 року. Трактування позивачем ст. 58 Конституції України, викладені ним у позовній заяві, суперечить змісту зазначеної статті.

Ухвалою суду від 25.01.2021 р. було замінено неналежного відповідача по справі Плешканівську сільську раду на належного - Гельмязівську сільську раду Золотоніського району Черкаської області ().

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Побиванець Ю.В. підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

У судове засідання представник Гельмязівської сільської ради не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив до суду Гельмязівською сільською радою на надано.

Суд, вислухавши доводи сторони позивача та вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №013549 позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 3,44 га (з них ріллі 2,97га, кормових угідь - 0,47 га), яка розташована на території Плешканівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 29.06.2017 р. кадастровий номер вищевказаної земельної ділянки :06:002:0610.

16.12.2004 р. ОСОБА_1 передав свою земельну ділянку в оренду ПСП «Плешкані» строком на 10 років. Дані факти стверджені копією договору оренди землі та актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 16.12.2004 р.

Судом встановлено, що строк дії договору оренди землі закінчився 16.12.2014 р., але в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ПСП «Плешкані» продовжують незаконно користуватися належною ОСОБА_2 земельною ділянкою.

Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 12.10.2018 р. №458-ДК/992/АП/09/01-1, на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0610 знаходяться посіви багаторічної трави -люцерни. Зазначена трава не скошена, на відміну від сусідніх земельних ділянок, де вона скошена.

З копії рішення Плешканівської сільської ради від 30.09.2019 р. №76 судом встановлено, що 05.09.2019 р. позивач звертався до Плешканівської сільської ради з заявою про створення комісії для визначенню збитків власникам землі.

За наслідком розгляду звернення сільською радою прийнято рішення №76 від 30.09.2019 р. про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 «Про створення комісії для визначення збитків власникам землі», яким вирішено: «1.Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо створення комісії для визначення збитків власникам землі, оскільки згідно заяви та пояснень заявника мова йдеться про правовідносини, які виникли у 2014 році. 2.Враховуючи дію законів у часі, виконавчий комітет сільської ради відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (із змінами та доповненнями згідно Постанови КМУ №1115 від 20.10.2011 р.), що діяла на момент виникнення між сторонами правовідносин, не уповноважувала виконавчі органи сільської ради на створення комісії для визначення збитків власникам землі».

Позивач не погоджується з даним рішенням, в зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

У силу вимог ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки;

е) використання земельних ділянок для потреб нафтогазової галузі.

За правилами ч.1 ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Відповідно до ч.3 ст.157 Земельного кодексу України, порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, 19 квітня 1993 року Постановою Кабінету Міністрів України № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок № 284).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у вересні 2019 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 284 (станом на момент виникнення спірних правовідносин), Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Пункт 2 Порядку № 284 закріплює, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що позивач не оскаржує рішення Плешканівської сільської ради від 30.09.2019 р. №76, а лише просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії. За вказаних обставин суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, надавати правову оцінку діям відповідача та прийнятому рішенню. На час розгляду справи рішення Плешканівської сільської ради від 30.09.2019 р. №76 є чинним, ніким не оскаржене в судовому порядку.

Посилання позивача на ст.58 Конституції України є хибним, оскільки вона констатує, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Стороною позивача не надано суду копії заяви, з якою він звертався до відповідача та яку просить зобов`язати відповідача повторно розглянути, тому суд позбавлений можливості вирішувати питання про зобов`язання повторно розглянути заяву, зміст якої не відомий.

У зв`язку з вище викладеним, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 являється інвалідом 2-ї групи, що стверджено копією посвідченню серії НОМЕР_1 від 07.11.2013 р.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Враховуючи вище викладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 26 листопада 2021 року.