Провадження № 2/344/155/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», Державного реєстратора Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванни Антонівни про визнання недійсним пункту договору, визнання кредитного договору удаваним правочином, визнання укладеного договору реальним договором безвідсоткової позики, припинення правовідношення за кредитним договором, припинення договору іпотеки квартири, визнання недійсним договору іпотеки, визнання незаконною та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» (надалі - «Відповідач 1»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп»(надалі - «Відповідач 2»), Державного реєстратора Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванни Антонівни (надалі - «Відповідач 3»), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати недійсним пункт кредитного договору №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», відповідно до якого ОСОБА_1 отримано 31080 євро кредитних коштів для сплати продавцю-власнику житла його вартості, яка згідно договору купівлі-продажу житла становить 238 950,00 грн.;

визнати кредитний договір №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра»,удаваним правочином, який реально є договором безвідсоткової позики на суму 238 950,00 грн.

визнати укладений кредитний договір №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року реальним договором безвідсоткової позики на суму 238 950,00 грн.,

припинити правовідносини ОСОБА_1 за кредитним договором, що виникли 11.08.2008 року,

припинити договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір іпотеки серія та номер 2583 від 11.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В.,

визнати незаконною та скасувати здійснену 15.01.2021 року 17:46:30 реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТзОВ «ФК Паритет Інвест Груп», що здійснила Державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна, Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра`кредитний договір №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року є удаваним правочином, оскільки фактично ОСОБА_1 було видано грошові кошти в сумі 238 950,00 грн., а не 31080 євро.

Крім того, в позовній заяві представник Позивача покликається на те, що при укладенні вищевказаного кредитного договору його сторонами не було погоджено загальних умов кредитування, а з 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра», що унеможливлює реалізацію наданого ОСОБА_1 права на ведення переговорів з банком з приводу умов кредитування, укладення додаткової угоди тощо.

Як зазначено в позовній заяві, при укладенні кредитного договору Позивач не був поінформований належним чином щодо загальної сукупної вартості кредиту та її складових, а умови укладеного кредитного договору суперечать Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач помилявся щодо природи спірного кредитного договору, мотивів його укладення, можливої помилки щодо його прав та обов`язків за договором.

В обгрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 11.08.2008 року Позивач покликається на те, що передана в іпотеку за вказаним договором квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому укладенню такого договору повинна була передувати згода його дружини.

Крім того, у поданій до суду заяві про нові позовні вимоги представник Позивача покликається на незаконність здійсненої 15.01.2021 року реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТзОВ «ФК Паритет Інвест Груп», що здійснила Державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна, Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, оскільки підстави для переходу права власності на квартиру до Відповідача 2, на думку представника Позивача, відсутні.

На електронну адресу Суду надійшла заява від імені ОСОБА_1 про розгляд даної справи без його участі.

Представником Відповідача 1 в ході судового розгляду справи подано заперечення на позов, в яких він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Крім того, подано заяву про застосування строків позовної давності.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача 1 у запереченнях на позов покликався на те, що при укладенні між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» кредитного договору №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року було дотримано вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання такого кредитного договору недійним відсутні.

Представником Відповідача 2 подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзиву на позов від Відповідача 2 до суду не находило.

Відповідач 3 - Державний реєстратор Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек І.А. явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином. Відзиву на позов від Відповідача 3 до суду не находило.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

11.08.2008 року між ОСОБА_1 (Позичальник) та ВАТ КБ «Надра» (Банк) було укладено кредитний договір №1789/2008 ID 871385 (надалі - також «Кредитний договір»), за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 31 080,00 євро в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Перше житло.

Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3612 від 11.08.2008р., що укладений між Позичальником та ОСОБА_2 , згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 % на рік.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №1789/2008 ID 871385 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 11.08.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В., відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи вищевказані договори недійсними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання їх недійсними (удаваним, укладеним під впливом помилки і обману).

Підставами заявлених позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, в позовній заяві зазначено те, що він є удаваним (фактично, на думку представника Позивача, є договором безвідсоткової позики), не містить всіх істотних умов, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (несправедливі умови договору, введення споживача в оману, нечесна підприємницька практика), правочин вчинено під впливом обману та помилки (ст. 229 Цивільного кодексу України).

Так, частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, зазначаючи в якості правових підстав положення ст. 229, 230 ЦК України щодо введення його в оману, як на підставу недійсності оскаржуваного кредитного договору, ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів існування таких обставин (омани, помилки).

Так, статтею 230 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якими є можливість визнання такого правочину недійсним судом.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Під обманом необхідно розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Верховний Суд у постанові від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц зазначив, що за змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У постанові від 14.03.2019 у справі №755/3903/17 Верховний Суд зауважив, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Правові наслідки удаваного правочину визначено статтею 235 ЦК України.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про те, що при укладенні Кредитного договору порушень закону, які були б підставою для визнання цього правочину недійсним, не відбулось.

На підставі наявних у матерілах справи анкети-заяви клієнта на отримання кредиту, безпосередньо підписаноїї ОСОБА_1 , Судом встановлено, що Позивач підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування та погодився на такі умови власноручним підписом.

Доводи представника Позивача про удаваність даного правочину та його правову при роду як безвідсоткову позику взагалі не підтверджені належними засобами доказування, та спростовуються змістом оскаржуваного Кредитного догвору.

Факт отримання кредитних коштів у іншій валюті не доведено належними засобами доказування.

Факт помилки ОСОБА_1 , чи введення його в оману, окрім змісту позовної заяви, не знаходить свого жодного доказового підтвердження.

За таких обставин Суд не вбачає підстав для визнання окремого пункту Кредитного договору, як і його в цілому, удаваним, недійсним.

Щодо посилань Позивача на ту обставину, що договір іпотеки від 11.08.2008 року підлягає визнанню недійсним у зв`язку з відсутністю нотаріальної згоди його дружини на укладення такого договору Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах у справі № 6-1622цс15, у справі №6-1912цс15 та у справі № 6-533цс16, зазначила, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Отже, правом на звернення до суду з вищевказаних підстав має той другий із подружжя (інший співвласник), який не надавав відповідної щгоди на укладення договору.

В той же час, позивачем за вказаним цивільним позовом є ОСОБА_1 , тобто особа, яка укладала та підписувала оскаржуваний договорі іпотеки.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що за змістом остаточно сформованих позовних вимог Позивачем пред`явлено дві взаємовиключаючі позовні вимоги - припинення договору іпотеки та визнання договору іпотеки недійсним.

Зважаючи на вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним пункту кредитного договору №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», відповідно до якого ОСОБА_1 отримано 31080 євро кредитних коштів для сплати продавцю-власнику житла його вартості, яка згідно договору купівлі-продажу житла становить 238 950,00 грн.; визнання кредитного договору №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра»,удаваним правочином, який реально є договором безвідсоткової позики на суму 238 950,00 грн.; визнання укладеного кредитного договору №1789/2008 ID 871385 від 11.08.2008 року реальним договором безвідсоткової позики на суму 238 950,00 грн., припинення правовідносин ОСОБА_1 за кредитним договором, що виникли 11.08.2008 року; припинення договору іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору іпотеки серія та номер 2583 від 11.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. (дві останні похідні вимоги) - є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання незаконною та скасування здійснену 15.01.2021 року 17:46:30 реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТзОВ «ФК Паритет Інвест Груп», що здійснила Державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна, Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Так, як підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №241523588 від 22.01.2021 року (том 2, а.с.94-96) - 15 січня 2021 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванною Антонівною прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56171907, яким зареєстровано право власності (1/1) на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», .

Вищевказане рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп» права власності на спірну квартиру Позивач вважає незаконною.

Так, статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і в подальшому - в редакції закону, яка діяла станом на час проведення оскаржуваної державної реєстрації 15.01.2021 року) державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Підстави для державної реєстрації прав визначено статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. (ч. 1 ст. 27 Закону)

Підстави відмови в державній реєстрації прав врегульовано статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі:

1) наявності помилки в Державному земельному кадастрі, що виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, зазначених у Державному реєстрі земель, її дійсним межам);

2) невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення);

3) невідповідності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відомостям, що містяться в документі, який посвідчує речове право на неї, якщо така невідповідність виникла внаслідок внесення змін або виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку після оформлення документа, що є підставою для виникнення відповідного речового права на земельну ділянку. У такому разі пріоритет мають відомості Державного земельного кадастру;

4) зміни найменування акціонерного товариства у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство.

Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно (крім іпотеки);

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину;

7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем;

8) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору - у разі якщо обтяженням є вимога нотаріального посвідчення договору, встановлена власником майна.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Як випливає зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №241523588 від 22.01.2021 року (том 2, а.с.94-96) - підставами для державної реєстрації (прийняття державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванною Антонівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 15 січня 2021 року , індексний номер 56171907) стали:

Повідомлення про відступлення права вимоги, серія та номер: 1-20/11, виданий 20.11.2020 року, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп»;

Договір іпотеки, серія та номер: 2583, виданий 11.08.2008, видавник: посвідчено, Українець В.В. приватним нотаріусом Івано-Фракнівського міського нотаріального округу;

Договір про відступлення права вимоги, серія та номер: НМК880610, виданий 17.11.2020, видавник: посвідчено, Розсохою С.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу;

Довідка, серія та номер: 1/29-12, виданий 25.06.2020, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп»;

Звіт про незалежну оцінку, серія та номер: бн, виданий 29.12.2020, виданий: ТОВ «Атлант-Оцінка»;

Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 2-20/11, виданий 20.11.2020, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп»;

Рекомендоване повідомлення, серія та номер: бн, виданий 20.11.2020, видавник: укрпошта.

Так, Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Фракнівської області від 5 липня 2021 року у даній цивільній справі витребувано у Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області (державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна) копії всіх документів, які подавалися для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», (рішення про державну реєстрацію права власності від 15.01.2021, індексний номер 56171907).

Вказану ухвалу неодноразово направлялося на адресу державного реєстратора Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванни Антонівни та отримувалася нею (про що свідчать її особисті підписи на поштових повідомленнях про вручення), однак вимоги ухвали про витребування доказів нею не виконано, про неможливість такого виконання чи наявність будь-яких поважних та обєктивних причин цьому Суду не повідомлено.

Відтак, Суд об`єктивно позбавлений можливості дослідити конкретний зміст вищеперелічених документів, які стали підставою для оскаржуваної державної реєстрації.

В той же час, в матеріалах справи міститься копія Договору іпотеки №2583 від 11.08.2008 року, укладеного між ВАТ «Надра» та ОСОБА_1 (том 2, а.с.134-135), статтею 5 якого визначено порядок задовлення вимог іпотекодержателя.

Так, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором (п. 5.1).

Іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмету іпотеки має право припинити стягнення на нього виконанням зобовязання в повному обсязі (п. 5.2).

Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 5.3).

Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 цього Договору.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону України «Про іпотеку»).

Порядок позасудового врегулювання визначено статтею 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно ж до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено процедуру реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Отже, як встановлено Судом, у пункті 5.3 Договору іпотеки від 11 серпня 2008 року сторонами обумовлено підстави звернення стягнення на предмет іпотеки:

- рішення суду;

- виконавчий напис нотаріуса;

- домовленість сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

В ході розгляду справи на обґрунтування законності оскаржуваного рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності Суду не було надано перелічених у пункті 5.3 іпотечного договору документів, які б свідчили про законність підстав звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішення суду, виконавчий напис нотаріуса, договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або містили би домовленість сторін щодо права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві - Суду не надано.

В якості підстав для оскаржуваної державної реєстрації у відповідній інформаційній довідці (том 2, а.с.94) зазначено, зокрема, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 2-20/11, виданий 20.11.2020, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп».

В той же час, такої підстави як повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки Договором іпотеки від 11.08.2008 року не передбачено.

Крім того, копії данного документу суду не надано, що унеможливлює вставонлення його змісту.

Отже, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що прийняте 15 січня 2021 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванною Антонівною Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56171907, яким зареєстровано право власності (1/1) на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», , - підлягає скасуванню.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

На підставі наведеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задовленню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 204, 215, 229, 230, 626, 638, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273,354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», Державного реєстратора Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванни Антонівни про визнання недійсним пункту договору, визнання кредитного договору удаваним правочином, визнання укладеного договору реальним договором безвідсоткової позики, припинення правовідношення за кредитним договором, припинення договору іпотеки квартири, визнання недійсним договору іпотеки, визнання незаконною та скасування державної реєстрації, - задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати прийняте 15 січня 2021 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області Дем`янек Іванною Антонівною Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56171907, яким зареєстровано право власності (1/1) на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп», .

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.