Єдиний унікальний номер 243/5142/21
Номер провадження 22-ц/804/2756/21
Номер провадження 22-ц/804/2756/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Проніна С.Г.) у цивільній справі №243/5142/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06.01.2021 року він звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 18.01.2021 року зобов`язано уповноважену посадову особу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені у його заяві та розпочати досудове розслідування.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області фактично ухвалу слідчого судді не виконало,оскільки відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були і витяг з реєстру через 24 години з моменту внесення відомостей йому надано не було.

Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури не вжив засобів прокурорського реагування на факт невиконання ухвали суду,яка набрала законної сили.

За чотири місяці досудового розслідування Головне управління Національної поліції в Донецькій області не встановило особи власників житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; не встановило, які саме дії ОСОБА_2 ним оспорюються; не встановило чи були дії ОСОБА_2 06.01.2021 року самовільними;не встановило чи була значною шкода,яку спричинив ОСОБА_2 ОСОБА_1 ..

Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури фактично не здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням на прийняття процесуального рішення,чим порушено його права.

Спричинена йому бездіяльністю відповідача Держава Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях,яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина,гарантованих йому Конституцією України,що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади,а саме:почуття обурення,невпевненості в майбутньому,відчаю,гніву.

Просив стягнути з Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури на його користь моральну шкоду у сумі 216000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від19 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного провадження,в той час як справа є складною за обставинами,що підлягають доказуванню.

Вважає,що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить встановлення або спростування жодного факту,на які посилається позивач як на підставу позову.Суд першої інстанції не підтвердив та не спростував жодного аргумента позивача про порушення його

прав,не встановив як факт протиправних діянь відповідача, так і факт правомірної поведінки відповідача.

Суд першої інстанції застосував до встановлених правовідносин пункт 2 ч.1 статті 2 Закону України »Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду», яка не підлягала застосуванню.

Суд першої інстанції фактично не розглядав справу,оскільки вирішив справу до отримання відповідей відповідача на запитання позивача та не мотивував свого рішення,за якими ознаками запитання позивача не стосуються обставин справи. Судом не надано відповіді на жодний аргумент позивача в межах предмету доказування з посиланням на досліджені судом докази та застосовані норми права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 216000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є його процесуальним обов`язком.

Висновок суду узгоджується з положеннями статтей 1173, 1174 ЦК України, якими передбачено,що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної

відповідальності на підставі чого суд першої інстанції встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Такі за змістом висновки містяться у постановах у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 та у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 .

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано уповноважену посадову особу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладені у заяві-повідомленні ОСОБА_1 від 06 січня 2021 року, що зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 524, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2021 року на підставі зазначеної ухвали Слов`янського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року були внесені відомості за № 0000060 викладені у заяві ОСОБА_1 , правова кваліфікація кримінального правопорушення за ст. 356 КК України.

Завдання позивачеві моральної шкоди пов`язується ним з не здійсненням процесуального керівництва за досудовим розслідуванням на прийняття процесуального рішення з боку прокурора Слов`янської окружної прокуратури Донецької області.Однак такий факт нічим не підтверджено та ніким не встановлено, і не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача. Тобто, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Проте, належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, підстави для задоволення позову за вимогами статті 1176 ЦК України відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів наявності в сукупності факту спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.Позивач не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди процесуальними порушеннями прокуратури, яка на його думку фактично не здійснювала процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням по справі; не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок незаконної бездіяльності прокурора, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. За встановлених обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання на те, що підставою для скасування судового рішення є те,що справу розглянуто в порядку спрощеного провадження,в той час як справа є складною за обставинами,що підлягають

доказуванню, не може бути прийнятим до уваги,оскільки спростовується встановленими обставинами. Ухвалою судді Слов`янського міськрайонного суду від 26 травня 2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та розглянуто справу саме в такому порядку.

Доводи про те,що суд першої інстанції застосував до встановлених правовідносин пункт 2 ч.1 статті 2 Закону України »Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду», яка не підлягала застосуванню, є безпідставними.Оскільки суд першої інстанції зазначив, що позивач жодною з правових підстав,передбачених Законом України »Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду» свої вимоги з відшкодування моральної шкоди не обумовлює.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те,що судом не надано відповіді на жодний аргумент позивача в межах предмету доказування з посиланням на досліджені судом докази та застосовані норми права. Проте таке посилання не може бути прийнятим до уваги,оскільки судове рішення містить правове обґрунтування та мотиви,з яких суд виходить приймаючи таке рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та фактично зводяться до незгоди з правовим висновком, який зробив суд першої інстанції на підставі фактично встановлених в судовому засіданні обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення

Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 216000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369,375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 19 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :