ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5074/21 Номер провадження 22-ц/814/2424/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Кузнєцової О. Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гриньковського Сергія Петровича

на ухвали Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року у складі судді Шаповал Т. В. про відмову у забезпеченні позову та відмову у відкритті провадження

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року представник позивача адвокат Гриньковський С. П., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду вказаний позов, у якому просив про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 142 421, 90 євро основного боргу, 8 916,35 євро 3% річних за період з 15.05.2019 по 15.09.2021, а всього 151 338,25 євро, що за курсом НБУ станом на 19.09.2021 складає 4 747 480,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що підставі договору № 1 про відступлення права на вимогу від 16 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останні, як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за грошовим зобов`язанням ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , оформленим письмово 14 березня 2019 року.

Одночасно з позовною заявою представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову та просив суд накласти арешт із забороною відчуження, перереєстрації, здачі в оренду, заставу та інше, на наступне майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 : земельну ділянку площею 1,5298 га, кадастровий номер :00:013:0092; земельну ділянку площею 0,0469 га, кадастровий номер :09:001:0197; житловий будинок, з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17857904.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що відповідач не мав та не має наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалами Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі та у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Оскаржувані судові рішення мотивовано тим, що у провадженні Київського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 552/2191/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який було забезпечено арештом належного відповідачеві нерухомого майна, накладеним ухвалою цього суду від 21.05.2020.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Рішення не набрало законної сили та оскаржено до Полтавського апеляційного суду.

Оскільки позивач ОСОБА_4 є правонаступником прав первісного кредитора - ОСОБА_3 у зобов`язанні за розпискою від 14.03.2019, що було предметом спору у справі № 552/2191/20, суд першої інстанції вважав, що є підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Не погодившись із вказаними ухвалами представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гриньковський С. П. подав апеляційні скарги, у яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані ухвали суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Вказує, що висновок суду про одні й ті самі правові підстави обох позовів не відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, адже позов ОСОБА_3 у справі № 552/5074/21 ґрунтується на підставі договору позики згідно статті 1046 ЦК України, у той час, як ОСОБА_5 заявлено позов на підставі письмового договору про зобов`язання виплатити грошові кошти згідно статей 509, 510 ЦК України.

Оскільки відмова у відкритті провадження у цій справі здійснена помилково, інших підстав для відмови у забезпеченні позову в оскаржуваній ухвалі не наведено, така відмова не відповідає вимогам закону, а за відсутності провадження ухвала про відмову у забезпеченні позову постановлена передчасно і безпідставно.

У відзиві на апеляційні скарги представника позивача відповідач ОСОБА_2 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані ухвали суду першої інстанції - без змін, як законні та обґрунтовані.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Згідно пункту 6 частини першої статті 374, статті 379 ЦПК України апеляційний суд вправі скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо буде встановлено неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Право кожної особи на судовий захист свого майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання передбачено статтями 15, 16 ЦПК України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави, за наявності яких суд може відмовити у відкритті провадження у справі.

Так, пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, у яких одночасно збігаються сторони, предмет і підстави позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Відповідно до змісту наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них є ідентичними склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

По справі встановлено, що в провадженні Полтавського апеляційного суду перебуває цивільна справа № 552/2191/20 (провадження 22-ц/814/2182/21) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Гриньковського С. П. на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2021 року про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду від 11 листопада 2021 року замінено позивача у справі ОСОБА_3 його правонаступником Грасс Вальдемаром.

У справі № 552/2191/20 позивачем заявлено матеріально-правові вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики у розмірі 142 421,90 євро, 19 840,40 євро процентів за користування позикою за період з 15.03.2019 по 15.01.2020, та 3023,98 євро 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за період з 16.04.2019 по 15.05.2020, а всього 165 286,28 євро.

У цій справі, що переглядається апеляційним судом, представником позивача заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за грошовим зобов`язанням, яке складається із суми основного боргу - 142 421, 90 євро та 3% річних за період з 15.05.2019 по 15.09.2021 - 8 916,35 євро, а всього 151 338,25 євро, що за курсом НБУ на 19.09.2021 становить 4 747 480,90 грн.

Хоча в обох справах вимоги позивача ґрунтуються на зобов`язанні боржника за розпискою, виданою від імені ОСОБА_2 14.03.2019, проте вони не збігаються як за сумою заборгованості, що її просить стягнути позивач, так і за її складовими та періодом виникнення, що свідчить про відсутність тотожності справ.

Відмінність предмета спору, що містить різні вимоги позивача, унеможливлює висновки суду про перебування у провадженні цього чи іншого суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, на що помилково не звернув уваги місцевий суд.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваної ухвали суду про відмову у відкритті провадження у справі, яка не відповідає фактичним обставинам справи, нормам процесуального права та є передчасною, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В частині відмови у забезпеченні позову колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме майно, оскільки заявником не підтверджена належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши відсутність правових та фактичних підстав для вжиття заявлених представником позивача заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у накладенні арешту на частину майна, яку просить заявник, та на яку накладено арешт у справі № 552/2191/20.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для повторного розгляду судом даного питання колегією суддів апеляційного суду не вбачається, оскільки за правилами статті 149 ЦПК України таке питання може вирішуватись судом на будь-якій стадії процесу, незалежно від відкриття провадження у справі.

Оскільки заявником не доведено підстав для забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у цій справі, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції з цього питання, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гриньковського Сергія Петровича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гриньковського Сергія Петровича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в частині забезпечення позову може бути оскаржена в касаційному порядку, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С. Б. Бутенко

Судді: О. Ю. Кузнєцова

Л. М. Хіль