ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 388/1062/20

провадження № 22-ц/4809/1231/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Карпенко О.Л.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року (суддя Баранський Д.М.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 05.03.2013 року в розмірі 74 606,14 грн.

В позові зазначений розрахунок боргу станом на 27.08.2018 року, так: 74 606,14 грн і складається з: 19 327,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; 48 524,63 грн - пеня.

В обґрунтування вимог вказано, що 05.03.2013 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого поступово збільшувався та склав 16 000 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 27.08.2018 року виникла заборгованість у сумі 74 606,14 грн.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2021 року залишено без розгляду позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2013 року: тіла кредиту 14 643,69 грн та 7943,06 грн - пені, а всього 22 586,75 грн, що виникла станом на 27 серпня 2018 року. Так як в провадженні Долинського районного суду розглядається справа №388/1274/18 між тими самими сторонами, про той самий предмет спору, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 22 586, 75 грн станом на 27 серпня 2018 року. Тому, позов банку в цій частині судом залишено без розгляду.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованост за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять погодженої між сторонами письмової домовленості, що відображає підпис відповідачки про згоду на здійснення кредитування банківського рахунка за відсутності на ньому коштів, а тому такі дії позивача є неправомірними, здійснені в односторонньому порядку без згоди відповідачки, відповідно вчинення цих дій не призвело до виникнення у неї зобов`язання за кредитним договором зі сплати кредиту.

Суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 березня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, банк самостійно здійснював кредитування клієнта для погашення його зобов`язань, зокрема перед ним. Тобто у разі коли клієнт заборгував, на думку, банку перед ним пеню або проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також у разі виникнення потреби в оплаті інших послуг, банк розміщував на кредитному рахунку необхідну суму та її утримував, у тому числі на свою користь, а клієнту за рахунок таких дій формував зобов`язання зі сплати тіла кредиту. Такі дії могли формувати заборгованість за тілом кредиту клієнта на розсуд банку на будь-яку суму. Максимальний розмір кредитного ліміту встановлений банком у цьому випадку не мав значення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Банком надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами, належне повідомлення про умови кредитування, а також про невиконання відповідачем взятих за договором зобов`язань. Позичальник висловив згоду на укладення кредитного договору, що засвідчено особистим підписом, чим підтвердив ознайомлення та погодження з умовами кредитування. Зобов`язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами.

До того ж активував видану йому картку та користувався картковим рахунком, а отже визнавав укладення кредитного договору, а відтак погодився з його умовами.

Банк зазначає, що Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом, що підтверджується випискою Банку про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

24 червня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

05.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.

Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.71-72).

05.03.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 30).

Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі, розмір якого поступово збільшувався та склав 16 000 грн.

До позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним (а.с. 31).

За доводами Банку, відповідач отримав та користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою випискою по рахунку станом на 27.08.2018 року (а.с. 22-27), проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, розрахунок в позові визначає складові: в розмірі 74 606,14 грн і складається із: 19 327,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; 48 524,63 грн - пеня.

На підтвердження вищезазначеного розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 05.03.2013 станом на 27.08.2018 року та без зазначення дати складання, який містить підпис в графі представник ПриватБанку, проте не зазначено посаду та П.І.Б. відповідного співробітника Банку(а.с. 12-21).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 березня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Позивач оскаржив судове рішення в повному обсязі.

З доводами викладеними в обґрунтування оскарження, колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до довідки без дати та номеру, де зазначено, що ОСОБА_1 на підставі підписаного між нею та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору б/н було видано наступні кредитні картки: 05.03.2013 року - НОМЕР_1 , термін дії якої до 06/16; 31.10.2014 року - НОМЕР_2 , термін дії якої до 04/18; 04.10.2017 року НОМЕР_3 , термін дії якої до 05.21; 20.09.2017 року НОМЕР_4 , термін дії якої до 07/21; 18.09.2017 року - НОМЕР_5 , термін дії якої до 08/21. Вказана довідка не підписана представником Банку (а.с.29) Підпис невідомої особи без зазначення П.І.Б. та посади міститься на вільному місці, нижче надрукованої довідки.

Згідно довідки ПриватБанку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , відбулися такі зміни кредитного ліміту: 05.03.2013 старт карткового рахунку, інформація НОМЕР_1 , 05.03.2013, кредитний ліміт 8000 грн, примітка: встановлення кредитного ліміту, 05.03.2013 кредитний ліміт 300 грн, примітка: зменшення кредитного ліміту, 31.10.2014, кредитний ліміт 8 000 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 14.07.2016 кредитний ліміт 12 000 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 05.07.2017 кредитний ліміт 14 000 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 19.09.2017 кредитний ліміт 16000 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 04.10.2017 кредитний ліміт 0,00 грн, примітка: зменшення кредитного ліміту, (а.с.28). Зазначена довідка не містить підпису представника ПриватБанку у відведеній для нього графі. Проте підпис невідомої особи без зазначення П.І.Б. та посади міститься на вільному місці, нижче надрукованої довідки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути неустойку. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.12.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що узгоджується із постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову із підтвердженням того, що саме вони діяли на час укладення кредитного договору між сторонами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачем, лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які є в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.03.2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Суду не доведено переконливими доказами, що при укладенні договору з позичальником ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості у відповідача є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Зміст анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», що підписана відповідачкою, у цьому конкретному випадку не відображає істотні умови кредитного договору, оскільки інші складові нею не підписані та не визнаються. Цей документ не відображає право банку на отримання неустойки, про що вище зазначалось, а окрім цього також не відображає право банку на вчинення будь-яких інших юридично значимих дій.

Враховуючи викладене, з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки погоджується колегія суддів, інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Предметом розгляду в справі є заборгованість за кредитним договором у період з 27 серпня 2018 року по 14 липня 2020 року, тобто сума, що є предметом спору у розмірі 4 684,06 грн (19327,75 - 14643,69 = 4684,06).

Отже, позивач після зміни строку виконання зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України нарахував відповідачці заборгованість за кредитним договором в сумі 4 684,06 грн.

Аналізуючи зміст наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки за договором станом на 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 (валюта рахунку: НОМЕР_6 ), можливо стверджувати, що в період з 27 серпня 2018 року по 14 липня 2020 року позивачем було нараховано відповідачці та утримано із неї такі суми: пеню; страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту»; проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тобто банк самостійно здійснював «кредитування» клієнта для погашення його зобов`язань, зокрема перед ним. Тобто у разі коли клієнт заборгував на думку банку перед ним пеню або проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також у разі виникнення потреби в оплаті інших послуг, банк розміщував на кредитному рахунку необхідну суму та її утримував, у тому числі на свою користь, а клієнту у свою чергу за рахунок таких дій формував зобов`язання зі сплати тіла кредиту. Такі дії могли формувати заборгованість за тілом кредиту клієнта на розсуд банку на будь-яку суму. Максимальний розмір кредитного ліміту встановлений банком у цьому випадку не мав значення.

Аналізуючи анкету-заяву б/н від 05.03.2013, встановлено, що умовами підписаного кредитного договору не передбачено погодженої між сторонами письмової домовленості, що відображає підпис відповідачки про згоду на здійснення кредитування банківського рахунка за відсутності на ньому коштів, а тому такі дії позивача є неправомірними, здійснені в односторонньому порядку без згоди відповідачки, відповідно вчинення цих дій не призвело до виникнення у неї зобов`язання за кредитним договором зі сплати кредиту.

Тобто, вимога про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту не підлягає задоволенню, оскільки позивач вимагає стягнути з відповідачки суму кредиту, що, на думку суду, сформований неправомірно зі сторони позивача, відповідно у стягненні цієї суми слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, із врахуванням того, що заборгованість за поточним тілом кредиту складає 0,00 грн та свідчить про погашення такої складової заборгованості за кредитним договором і виключає можливість її повторного стягнення із відповідача.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення в частині відмови в задоволенні вимог позивача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.Л. Карпенко