ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2197/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/92/20 Категорія: Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року, ухвалене в складі судді Бесараб Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним заповіту, повний текст рішення виготовлено 08 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним заповіту, обґрунтовуючи позовні вимоги, з врахуванням змін позовних вимог, тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 .

Після смерті сина залишилася спадщина, яка складається із Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , вантажно-пасажирського автомобіля RENAULT TRAFIC, 2008 року випуску, грошових коштів на трьох банківських рахунках, відкритих у Звенигородському відділенні «Приватбанк» на суму 36237,56 доларів США, 18771,91 доларів США та 123 гривні 62 копійки.

Спадкоємцями першої черги майна померлого є позивач та дочка сина від першого шлюбу ОСОБА_5 , яка відмовилася від спадщини на її користь.

ОСОБА_3 також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, надавши рішення Звенигородського районного суду від 22 березня 2019 року про встановлення факту проживання із померлим однією сім`єю. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як вона є спадкоємцем четвертої черги. Після звернення позивача до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину їй було повідомлено про те, що ОСОБА_3 надала нотаріусу заповіт, посвідчений в 1999 році Почапинською сільською радою, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_3 .

Даний заповіт позивач вважає підробленим, так як, на її думку, у разі його дійсності відповідач не зверталась би до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Факт підробки підпису на заповіті також було встановлено судовою почеркознавчою та судовою технічною експертизою.

Крім того, заповіт посвідчено у Почапинській сільській раді, син позивача постійно проживав в м. Звенигородка, працював за кордоном, проте в селі Почапинці Лисянського району ніколи не був, а також не міг скласти заповіт на ім`я людини з якою познайомився лише через 5 років після посвідчення заповіту.

Оскаржуваний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі 05 вересня 2019 року, після того, як відповідач заявила своє право на спадкове майно в судовому порядку.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати заповіт, укладений від імені ОСОБА_4 та посвідчений секретарем Почапинської сільської ради 27 грудня 1999 року, зареєстрований в реєстрі 05 вересня 2019 року недійсним.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 27 грудня 1999 року від імені заповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений секретарем Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, номер в реєстрі нотаріальних дій 38, та який зареєстрований у Спадковому реєстрі 05 вересня 2019 року.

Стягнуто солідарно в рівних частинах з ОСОБА_3 та Почапинської сільської ради Звенигородського району (колишнього Лисянського району) Черкаської області на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 гривень та витрати за проведення у справі експертизи в сумі 8649 гривень 14 копійок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд, враховуючи висновок експерта за наслідками проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 18 травня 2021 року, прийшов до висновку, що заповіт складений від імені ОСОБА_4 не був підписаний заповідачем, що свідчить про відсутність його волевиявлення, а тому має бути визнаний недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач була обізнана про те, що ОСОБА_3 була знайома з її покійним сином з 1997 року. Жоден із свідків не може стверджувати однозначно, де саме ОСОБА_6 перебував у період з листопада 1999 року і до початку 2000 року, отже міг в цей час перебувати в України та скласти заповіт на користь ОСОБА_3 .

Також, судом було призначено комплексну судово-почеркознавчої експертизу та судово-технічну експертизу документів, натомість у листі від 18 травня 2021 року №29/20/21-32 за підписом директора КНДІСЕ О.Рувіна зазначено, що КНДІСЕ було виконано судову почеркознавчу експертизу. Так само, висновок експертів має назву: «Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №694/92/20». Наведене, на думку апелянта порушує вимоги належного оформлення висновку експерта, встановлені Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, де прямо вказано, що висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи, виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин вступної, дослідницької та заключної.

В експертного висновку експерти посилаються на власні припущення, а саме зазначають, що наявність у досліджуваному підписі імені ОСОБА_4 , що міститься у графі «Підпис» у першому екземплярі заповіту, діагностичних ознак, ступінь їх прояву, характер та локалізація, свідчать про вплив на процес письма під час виконання даного почергового об`єкта якихось збиваючих факторів. І, далі по тексту: «ймовірніше за все, штучного характеру (до яких, зокрема, відноситься виконання підпису з наслідуванням підпису інших осіб». На думку апелянта зазначене формулювання може свідчити про упередженість експерта.

Крім того, експерт, спираючись на дані порівняння досліджуваних підписів між собою, зазначає, що були встановлені збіжності вказаних загальних та суттєвих окремих ознак почерку, які у кожному вказаному випадку утворюють індивідуальну сукупність, і тому є достатніми для висновку про те, що ці підписи виконані однією особою. Тому ці підписи в подальшому використовувались експертами як єдиний почеркознавчий матеріал (тобто, не досліджувались індивідуально). Експерт не надає більше жодного роз`яснення, і, на думку представника відповідача, далі не розглядає зазначені підписи як індивідуальні підписи на окремих документах, що повністю протирічить положенням методик, на які посилаються експерти.

Крім цього, експерт Мар`ян Голіян, зазначаючи у своєму висновку, що підписи від імені ОСОБА_4 , що містяться в графі «Підпис» в першому екземплярі заповіту; в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в рядку навпроти рукописного запису « ОСОБА_4 м.Звенигородка Черкаської області» на лицевій стороні 22 аркуша журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Почапинської сільської ради, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою, не зазначає спосіб, яким на думку експерта було здійснено підробку підпису, а без зазначення способу підробки підписів висновок експерта не може вважатися повним та таким, який відповідає вимогам чинного законодавства.

Вказує, що суд першої інстанції, незважаючи на численні порушення, відкинув клопотання відповідача про проведення повторної та уточнюючої експертиз, незважаючи на те, що експертиза була проведена із порушеннями і не може дати однозначну відповідь на поставлені судом питання.

Також був судом відхилений відвід який був обґрунтований упередженістю суду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 7), внаслідок чого відкрилась спадщина.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК України).

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.(ст..1247 ЦК України)

За змістом ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

З наявних в матеріалах справи копій оскаржуваного заповіту від 27 грудня 1999 року за реєстровим № 38 ОСОБА_4 на випадок його смерті зробив розпорядження яким жилий будинок з господарськими будівлями, а також все те, що буде належати йому на день його смерті, заповів у власність ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 43, 125).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) оскаржуваний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі 05 вересня 2019 року ( т.1 а.с. 10 на звороті).

Заповіт ОСОБА_4 посвідчений секретарем виконкому Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено, про що зазначено в тексті заповіту.

Заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах Почапинської сільської ради, а інший видається заповідачу.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься й у частині третій статті 203 ЦК України.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Для встановлення належності підпису особі необхідні спеціальні знання, а відтак для доведення підстав зазначених в позовній заяві належним та допустимим доказом є висновок експерта (ст.ст.102,103 ЦПК України)

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2020 року за клопотанням позивача була призначена комплексна судово-почеркознавча експертиза та експертиза давності почерку ( т. 2 а.с. 5-7).

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2021 року за клопотанням позивача скасовано частково проведення експертизи, призначеної ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2020 року в частині технічного дослідження реквізитів та матеріалів документів, залишивши для дослідження експертів питання:

Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 на першому екземплярі заповіту від 27 грудня 1999 року, а також у книзі реєстрації заповітів Почапинської сільської ради Лисянського району при отриманні першого екземпляру заповіту, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою? (т. 2 а.с.46-47).

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року змінено назву експертизи, призначеної ухвалою суду від 16 грудня 2020 року з « комплексної судово-почеркознавчої експертизи та експертизи давності почерку» на «комплексу судово-почеркознавчу та судово - технічну експертизу документів» ( т.2 а.с. 79).

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 29/30/21-32 від 18 травня 2021 року підписи від імені ОСОБА_4 , що містяться у графі "підпис" у першому екземплярі заповіту від 27 грудня 1999 року; в графі "Розписка про одержання нотаріально оформленого документа" в рядку навпроти рукописного запису " ОСОБА_4 м. Звенигородка Черкаська область" на лицевій стороні 22 аркуша журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Почапинської сільської ради народних депутатів Лисянського району 1997 рік, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Підписи від імені ОСОБА_4 , що містяться у графі "підпис" у першому екземплярі заповіту від 27 грудня1999 року; в графі "Розписка про одержання нотаріально оформленого документа" в рядку напроти рукописного запису " ОСОБА_4 м. Звенигородка Черкаська область" на лицевій стороні 22 аркуша журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Почапинської сільської ради народних депутатів Лисянського району 1997 рік, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів ( т.2 а.с. 84-92).

За таких обставин та з підстав, передбачених нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок суду першої інстанції про визнання недійсним зазначеного вище заповіту, адже, як правильно встановив суд на підставі наявних у справі доказів, вказаний заповіт підписано не заповідачем ОСОБА_4 , а іншою особою.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що апелянт була знайома із ОСОБА_4 ще до складення ним заповіту є неспроможними, оскільки вказане пояснення не є належним доказом на підтвердження волевиявлення останнього на складання ним оскаржуваного заповіту.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у призначенні повторної комплексної судової експертизи є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, експертам надавались всі матеріали, необхідні для складання висновку; висновок експертизи є повним, чітким та конкретним, експертами досліджено надані матеріали. Відповідач, який по суті не погоджується з результатом експертизи, не довів, що висновок експертизи є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чи при його складанні істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення судової експертизи. Аргументи апеляційної скарги стосовно відхилення клопотання позивача про проведення повторної експертизи є аналогічними доводам клопотання відповідача про призначення повторної комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи ( т. 2 а.с. 161-165), мотивована відповідь на які була надана судом першої інстанції в ухвалі суду від 29 вересня 2021 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання( т.2 а.с.183-185).

Відповідно до частини 4 статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Виходячи з вказаних норм процесуального закону, судом першої інстанції, вірно було відмовлено в заявленому відводу, оскільки підстави для його задоволення були відсутні.

Тому по суті ухвалене судом рішення є правильним.

Разом з тим з аналізу статті 141 ЦПК України можливо зробити висновок, що судові витрати стягуються пропорційно розміру задоволених вимог і не можуть стягуватись солідарно.

Окрім цього орган який посвідчував заповіт не може бути відповідачем оскільки не є особою з якою у позивача виник спір щодо дійсності заповіту, а відтак з вказаної особи не можуть бути стягнуті судові витрати, тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним заповіту, в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати які складаються з професійної правничої допомоги в сумі 15000 гривень та витрат за проведення у справі експертизи в сумі 8649 гривень 14 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 9 грудня 2021 року.

Судді