ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2177/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3415/21 Категорія: 304090000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 01.09.2010 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000 грн.

В процесі користування кредитом відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у відповідному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

Банк, зі своєї сторони, свої зобов`язання по вказаному договору виконав, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними котами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач свої зобов`язання не виконував, тому у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 08.07.2021 року має заборгованість у розмірі 40912,17 грн, яка складається із: 33078,45 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7833,72 грн заборгованість за простроченими відсотками.

На підставі викладеного банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 01.09.2010 року у розмірі 40912,17 грн, що утворилася станом на 08.07.2021 року та сплачені судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.09.2010 року у розмірі 33078,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1835, 40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з 28.12.2020 відповідачці встановлено кредитний ліміт до 33551,65 грн, після чого розмір кредитного ліміту не змінювався.

Таким чином, максимальна сума, яку позичальник могла фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 33 551,65 грн. Разом з цим, суд першої інстанції звертає увагу, що з урахуванням встановлених обставин факт видачі ОСОБА_1 кредиту у більшому розмірі банком не доведено. Вказане, своєю чергою, доводить безпідставність і необґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідачки становить 40 912,17 грн, оскільки остання навіть теоретично не могла використати (отримати) коштів на суму більше, ніж встановлений кредитний ліміт.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33 078,45 грн, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка закріплена в постанові від 28.04.2021 року №345/2633/20 №61-494св21.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги у цій частині у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю наявності такої заборгованості у розмірі 7833,72 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норми процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги у даній частині задовольнити повністю, а в решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду Заяву-анкету від 01.09.2010 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 21.09.2010 року, які підписані особисто відповідачем.

Звернуто увагу суду, що розмір базової процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» -3 % на місяць (36% на рік).

Отже, позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 36% на рік, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, а тому відмова у задоволенні вимог про стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується банком у частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, то перегляду апеляційним судом рішення підлягає саме у зазначеній частині.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 01.09.2010 року, згідно з умовами якого відповідач шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується Випискою за договором №б/н станом на 12.07.2021.

Згідно з наданим банком розрахунком, відповідач за вказаним кредитним договором станом на 08.07.2021 року має заборгованість у розмірі 40912,17 грн, яка складається із: 33078,45 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7833,72 грн заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Також позивачем долучено Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 30 днів пільгового періоду від 21.09.2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , та в якому встановлено розмір відсотків 3% в місяць (36% річних) (а.с. 18).

Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з 28.12.2020 року відповідачу встановлено кредитний ліміт до 33551,65 грн, після чого розмір кредитного ліміту не змінювався.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідачки від 01 вересня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я ОСОБА_1 , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01 вересня 2010 року станом на 08.07.2021 року.

За змістом анкети-заяви від 01 вересня 2010 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір.

Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» наданий позивачем без підпису відповідачки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене вище, роздруківка примірника Умов та правил надання банківських послуг з вебсайту позивача, які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 ознайомилася саме з ними.

Однак, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, не звернув увагу на ту обставину, що у матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, у відповідності до якої розмір процентів складає 3 % на місяць (36% річних).

Як видно із розрахунку заборгованості наданого банком, з 01.11.2020 року у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту, та з цієї дати банком розпочато нарахування відсотків за ставкою 42% річних, тобто за ставкою, яка не погоджена ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок відсотків за ставкою 36% річних за період з 01.11.2020 року по 08.07.2021 року, та вважає, що правильним та доведеним розміром заборгованості за відсотками є сума 3145,37 грн, яка підлягає стягненню на користь банку.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими висновки суду, що банком безпідставно та необґрунтовано зазначено суму заборгованості у більшому, ніж кредитний ліміт розмірі, оскільки банком такі вимоги не заявлялися, а загальна сума боргу зазначена АТ КБ «Приватбанк» включала в себе відсотки за користування кредитом, при цьому тіло кредиту не перевищувало кредитний ліміт наданий відповідачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим, підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом із ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 пропорційно задоволеним вимогам АТ КБ «Приватбанк» (88,54%) судові витрати в розмірі 5024,65 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсотки за користування кредитом у розмірі 3145,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 5024,65 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з держави на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1458,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді