Справа №265/6868/20
Провадження №2/265/299/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря Говорунова М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 22.05.2018 року № 265/3426/18 вирішено стягувати з нього на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищевказаного наказу Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження № ВП6138970. Згідно виконавчого провадження проводиться щомісячне утримання із заробітної плати, що належить до виплати в розмірі 50 % із заробітної плати, з яких 1/4 поточні аліменти, а решта на погашення заборгованості. Загальна сума складає 5400 гривень щомісячно. Про існування судового наказу йому стало відомо лише після надходження на його адресу постанови державного виконавця від 22.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення в розмірі 50% його заробітної плати. Від дня винесення судом наказу про стягнення аліментів змінився його сімейний стан, та інші обставини, що не дають йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, що визначений судом.

Станом на сьогоднішній день його теперішня дружина, шлюб з якою зареєстрований 22.05.2019 року, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 . Єдиним джерелом її доходу є допомога по народженню дитини. Він є військовослужбовцем. 29.08.2018 року він повторно отримав посвідчення учасника бойових дій.

На сьогодень місячна заробітна плата складає 10800 гривень з усіма врахуваннями, що підтверджується із місця роботи.

Його друга дитина має вроджену ваду та потребує оперативного втручання. Він також проходить лікування в стоматологічній клініці. Він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище обох дітей, відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою. Він не має у своїй власності рухомого майна, в тому числі автомобіля чи будинку. Також погіршився стан здоров`я його дружини. Вона потребує дорого вартісного лікування. Він не може забезпечувати належний життєвий рівень собі, своїй другій дитині та дружині. Зазначені обставини свідчать про значну зміну його сімейного та матеріального стану. Посилаючись на вимоги ст. ст. 141, 180, 181, 182, 192 СК України, просив суд змінити розмір стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 з 1/4 частини на 1/8 від усіх видів заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає та вважає позовну заяву необґрунтованою, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову. В обґрунтування відзиву посилається на те, що позивач не сплатив судовий збір за подання до суду позову. Позивач, як учасник бойових дій, має право на пільги а саме: безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, та виробів медичного призначення за рецептами лікарів, першочергове безплатне зубопротезування, тому сім`я позивача фактично знаходиться під особливим захистом держави, та наділена спеціальними пільгами та гарантіями згідно чинного законодавства. Заявник, звертаючись до приватних клінік, самостійно приймає рішення щодо отримання платних послуг, які йому гарантовані державою безкоштовно. Заявник зазначає, що він не може забезпечити життєвий рівень собі та своїй сім`ї, оскільки їм не вистачає залишкових коштів для оплати комунальних послуг, проте йому надано пільги по сплаті за користування житлом, комунальними послугами, вартості палива, у розмірі 75 процентів, без платний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту. Таким чином доводи позивача не відповідають дійсності. На даний час вона виховує двох неповнолітніх дітей. ЇЇ дохід складає менше 5000 гривень. Діти мають низький імунітет, мають факти на простудні захворювання, що також тягне за собою витрати на ліки. Для належного рівня утримання дітей в неї виникає інколи необхідність в отримання грошової позики, яку необхідно повертати. Також зазначає, що позивач не надає доказів щодо доходів його дружини. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Царьова О.С. надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що строк на подання відзиву пропущений, позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 175,177 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору, тому не повинен сплачувати судовий збір. До позову надано письмові докази щодо матеріального стану позивача, оплати комунальних послуг, щодо стану здоров`я та понесення витрат на лікування. Обов`язки по забезпеченню дітей у батьків є рівними, тому наявність у відповідачки іншої дитини та утримання матері - інваліда не повинно впливати на обовязки позивача. Просила суд задовольнити вимоги позивача, вважати відзив ОСОБА_2 таким, що поданий з порушенням строків, передбачених ЦПК України.

Також представник позивача ОСОБА_1 адвокат Царьова О.С. надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідно до наданої суду постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2021 року ВП № 64942289 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 6000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 6000 гривень до досягнення дитиною шести років. Наразі загальна сума аліментів, які повинен сплачувати ОСОБА_1 , з урахуванням аліментів у розмірі 1/4 частки доходів, які стягуються на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , дорівнює майже 15 000 гривень, що в свою чергу в півтори рази перевищує загальний щомісячний дохід ОСОБА_1 , який складає від 11085,89 гривень до 11095,67 гривень щомісячно, що підтверджується довідкою про його доходи від 07.09.20 року № 3/40, виданої Міністерством оборони України, Військова частина НОМЕР_1 . Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того дружина ОСОБА_1 потребує операційного втручання, що підтверджується медичними документами.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Царьова О.С. у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 6000 гривень повернуто заявниці на підставі ч. 3 ст. 194, ч.1 ст. 193 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 22 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було винесено судовий наказ по справі № 265/3426/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку(доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного наказу рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження № ВП6138970.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 11 травня 2019 року, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 , про що було видано свідоцтво про шлюб.

Від шлюбу народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наданої представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Царьовою О.С. до суду постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2021 року ВП № 64942289 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 6000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 6000 гривень до досягнення дитиною шести років.

Суд, скориставшись повним доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, отримав копію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2020 року, відповідно до якого позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дружини, задоволено. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року в розмірі 1/4 всіх видів заробітку та стягувати аліменти на утримання доньки в розмірі 6000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 6000 гривень щомісячно, починаючи з 22 вересня 2020 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шести років.

В мотивувальній частині даного рішення суду зазначено, що відповідач 05 листопада 2020 року подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 03.04.2019 року по теперішній час.

Щомісчний дохід ОСОБА_1 складає 11085,89 гривень.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу та з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки та на утримання останньої до досягнення дитини шести років, донька, дружина та він потребують лікування.
Враховуючи вищевикладені норми права, проаналізувавши надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки доходи позивача з 22 травня 2018 року, коли судом було видано наказ про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , по теперішній час не змінилися в бік погіршення, останній працевлаштований, є військовослужбовцем та отримує заробітну плату, у відмінності від обставин на час видачі даного наказу, що свідчить про зміну матеріального стану позивача в порівняні із його матеріальним станом в травні 2018 році в найкращу сторону.

Факт того, що позивач на час видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, тобто на 22 травня 2018 року, не працював підтверджено наданими суду позивачем копією витягу із наказу про закінчення служби з 06.03.2018 року, та копією витягу із наказу про зарахування на службу 03.04.2019 року.

При цьому суд зазначає, що наявність відкритих виконавчих проваджень від 24.03.2021 року ВП № 64942289 щодо стягнення з позивача аліментів на утримання другої дитини та дружини до досягнення дитиною шести років, які були відкриті лише 24.03.2021 року, тобто під час вирішення даного спору по суті, а не з моменту набрання чинності рішення суду про стягнення цих аліментів від 17 липня 2020 року, не свідчить про погіршення матеріального стану позивача в порівняні з його матеріальним станом в травні 2018 року, тому суд відхиляє посилання позивача та його представника на ці обставини при вирішенні спору по суті.

Крім того суд відхиляє позицію позивача в частині погіршення його матеріального стану щодо його стану здоров`я, оскільки позивач з квітня 2019 року по теперішній час є військовослужбовцем, його стан здоров`я не перешкоджає йому виконувати свої обов`язки військовослужбовця.

Також суд не погоджується з позицією позивача щодо його погіршення матеріального стану внаслідок стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 в розмірі 6000 гривень та на утримання дружини в розмірі 6000 гривень до досягнення дитиною шести років, оскільки ОСОБА_1 , незважаючи на наявність на його утриманні доньки ОСОБА_6 , визнав позовні вимоги його другої дружини ОСОБА_5 про стягнення з нього аліментів на утримання другої доньки в розмірі 6000 гривень та на її утримання в розмірі 6000 гривень в повному обсязі, що свідчить про його згоду про стягнення з нього аліментів в цьому розмірі та можливості з його боку надавати таке утримання з урахуванням відрахування з нього аліментів на першу дитину.

Суд при вирішенні спору по суті також відхиляє позицію позивача щодо зміни його матеріального стану у бік погіршення внаслідок оперативного лікування, оскільки ці обставини були враховані при ухвалені рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання другої дитини та дружини, про що зазначено в мотивувальній частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2020.

Також суду зауважує, що позивач є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, про що йому було видано посвідчення, копію якого він надав до суду, що підтверджує твердження відповідачки, що матеріальне становище позивача внаслідок користування ним пільг має поліпшуватися, тому суд приймає дані ствердженні відповідачки при вирішенні спору по суті. При цьому суд відхиляє позицію представника позивача адвоката Царьової О.С., щодо неприйняття відзиву відповідачки внаслідок пропуску строку надання відзиву до суду, оскільки судом не встановлено, що відповідачка пропустила строк надання відзиву до суду, та приймає доводи відзиву при вирішенні спору по суті.

Таким чином суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження доньки ОСОБА_9 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до наказу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 року, яким стягнуто з позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину та дружину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 року, внаслідок чого відмовляє у задоволенні його позову.
Відмовляючи позивачу у задоволені позову суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 263-265 суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 22.05.2018 року № 265/3426/18 з 1/4 частини на 1/8 частку , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 6 вересня 2021 року.

Суддя О.О.Костромітіна