КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа №359/5779/20

провадження № 22-ц/824/15256/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року у складі судді Журавського В.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У мотивування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не склала. Позивач та відповідач, як рідні сестри, є спадкоємицями першої черги за законом.

Зазначала, що ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю протягом останніх трьох років до дня її смерті, але не була зареєстрована за однією адресою, у зв`язку з чим у лютому 2020 року звернулась до нотаріуса з наміром подати заяву про прийняття спадщини.

Зауважувала, що нотаріус не прийняла заяву про прийняття спадщини з причини відсутності копії свідоцтва про смерть, а також наявності розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про народження позивача та у свідоцтві про смерть. Вказані обставини змусили позивача звертатись до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису про її народження та актового запису про шлюб батьків та створили об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 04 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що підставою пропуску строку позивачем на подання заяви про прийняття спадщини стала не її юридична необізнаність, а те, що уповноважені органи (нотаріуси, Бориспільський міськрайонний відділ ДРАЦС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)) своїми діями створили позивачеві перешкоди.

01 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання нею зави у межах передбаченого законом шестимісячного строку про прийняття спадщини.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.54).

13 лютого 2001 року ОСОБА_4 склала заповіт як особисте розпорядження на випадок свої смерті, посвідчений секретарем Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області Багалікою Н.І., зареєстрований в реєстрі за №06, на підставі якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла дочці ОСОБА_2 (а.с.65).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. №68/01-16 від 22 липня 2020 року, ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, заяву про прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1928 року народження, в нотаріальну контору в установлений законом строк не подала та на момент її смерті зареєстрованою за адресою померлої не була.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 на день смерті матері досягнула пенсійного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією пенсійного посвідчення, виданих на її ім`я (а.с.10,11,72), тому в силу положення ст. 1241 ЦК України, вона має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У даній справі судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 сплинув 28 червня 2020 року, а до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 22 липня 2021 року.

Позивачем не оспорюється її обізнаність про день смерті матері.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що місцевий суд залишив поза увагою той факт, що підставою пропуску строку позивачем на подання заяви про прийняття спадщини стала не її юридична необізнаність, а те, що уповноважені органи (нотаріуси, Бориспільський міськрайонний відділ ДРАЦС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)) своїми діями створили позивачеві перешкоди, а також що у позивача було відсутнє свідоцтво про смерть спадкодавця.

Посилається на те, що звернулася до нотаріуса з метою подати заяву про прийняття спадщини вчасно, проте нотаріус їй відмовив, оскільки у позивача було відсутнє свідоцтво про смерть матері та наявні розбіжності у написанні прізвища.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали цивільної справи не містять належних доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивач зверталась до Бориспільського міськрайонного ВДРАЦС за отриманням дублікату свідоцтва про смерть матері.

Також у справі відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса в межах установленого законом для подання заяви про прийняття спадщини строку та нотаріус їй відмовив саме з підстав відсутності оригіналу свідоцтва про смерть матері та розбіжності у прізвищі, що змусило позивача звертатися до уповноважених органів за отриманням Екпертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз та висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану.

До того ж, згідно висновку керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 від 16 червня 2020 року, у внесенні змін до актового запису про шлюб батьків заявниці та до актового запису про народження заявниці було відмовлено (а.с.14-15). Окрім цього, до заяви про внесення змін до актових записів про шлюб батьків та до актового запису про власне народження ОСОБА_1 була приєднана копія актового запису про смерть ОСОБА_4 .

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов вірного висновку, що у позивача не було перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, які беззаперечно та обґрунтовано можна визнати поважними в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №752/11156/18-ц.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання нею зави у межах передбаченого законом шестимісячного строку про прийняття спадщини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «07» грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна