П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів:Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

з участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2021 року у складі судді Данка В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради,про відшкодуванням матеріальної шкоди , -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Турецька Є.А., звернувся в суд з позовом до Ужгородської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди (збитку).

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 29.09.2020року приблизно о 8 годині позивач прийшов на місце, де залишив на ніч свій автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Touran», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а саме м. Ужгород, вул. Капушанська, 168, біля автосервісу, і побачив на автомобілі пошкодження переднього бампера, обох передніх крил, капоту в правій передній частині та переднього правого підкрилка. Позивачем негайно було викликано поліцію, яка зафіксувала зазначений факт та відкрила кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637.

В межах зазначеного досудового розслідування Закарпатським НДЕКЦ МВС України була проведена автотоварознавча експертиза. Згідно з висновком експерта № 13/191 від 14.12.2020 р. внаслідок пошкодження автомобіля позивачу спричинено матеріальну шкоду (збиток) у розмірі 37 597,32 грн.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 29.09.2020 р. близько другої години ночі пошкодження автомобілю були нанесені зграєю безпритульних тварин, а саме собаками, які погризли частини автомобіля.

Стверджує, що внаслідок нападу безпритульних собак на автомобіль, позивачу було завдано матеріальної шкоди (збитку) у розмірі 37 597,32 грн.

Посилаючись на ст.1,2,4,6,10,15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.12,24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування», стверджує, що відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади (в особі відповідного органу місцевого самоврядування), на території яких їх було виявлено.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що безпритульні тварини, а саме собаки, які завдали пошкоджень автомобілю позивача, перебувають у власності територіальної громади, а відтак - відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади, на території яких їх було виявлено, а саме м. Ужгород. Відтак, стверджує, що відповідачем була допущена бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя жителів територіальної громади.

З врахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з Ужгородської міської ради на його користь матеріальну шкоду (збиток) в сумі 37 597,32 грн. та судові витрати судові витрати. Зазначає, що попередній розрахунок суми судових витрат складає 840,80 грн. - судового збору та 7000,00 грн. - витрат на правову допомогу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення заявленого позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано обставини, які наведені позивачем в обґрунтування заявлених вимог, не дано їм належної правової оцінки, та безпідставно і необґрунтовано відмовлено у задоволенні заявленого позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, які підтверджують завдання йому шкоди.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2020року приблизно о 8 годині позивач прийшов на місце, де залишив на ніч свій автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Touran», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а саме м. Ужгород, вул. Капушанська, 168, біля автосервісу, і побачив на автомобілі пошкодження переднього бампера, обох передніх крил, капоту в правій передній частині та переднього правого підкрилка.

З даного приводу позивач звернувся до органу поліції, яким зафіксовано зазначений факт та відкрито кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637.

З рапорту інспектора сектору дізнання Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Закарпатській області О.О. Деревляник на ім`я начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, вбачається, що ним в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000637 було встановлено, що 29.09.2020 року близько 02 год. зграя безпритульних собак за адресою по АДРЕСА_1 , пошкодили зовнішні деталі легкового автомобіля марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , що підтверджено переглядом камер зовнішнього відео спостереження прилеглої території, які розташовані на приміщенні СТО.

Постановою інспектора сектору дізнання Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Закарпатській області від 24.12.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637закрито по мотивам п.2 ч.1ст. 284 КПК України за відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З даної постанови вбачається, що в ході досудового розслідування був допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_2 , який повідомив що, 29.09.2020 року він переглядав камери відео нагляду, які розташовані на території автосервісу по АДРЕСА_1 , та побачив, що приблизно о 02 год. 00 хв. 29.09.2020 року до автомобіля марки «Фольцваген» моделі «Тауран», підійшли безпритульні собаки у кількості 5 шт., які бігали навколо авто, стрибали на капот даного автомобілю і кусали його агрегати. Після чого приблизно через 5 хв. вони розбіглися в різні сторони.

В межах зазначеного досудового розслідування Закарпатським НДЕКЦ МВС України була проведена автотоварознавча експертиза. Згідно з висновком експерта № 13/191 від 14.12.2020 р. вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen», моделі «Touran», д.н.з. НОМЕР_1 становить 37 597,32 грн.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації, установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до пп.1п.а) ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян;

Благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; (ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»)

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (надалі Закон) благоустрій населених пунктів передбачає, зокрема : розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів;

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема: створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб) (п.3 ч.1 ст. 10 Закону ).

Згідно із ч.1 ст. 15 Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» для утримання безпритульних тварин створюються притулки для тварин. Притулки для тварин можуть створюватися органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову. Для забезпечення вилову та тимчасової ізоляції безпритульних тварин органами місцевого самоврядування можуть створюватися комунальні служби або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в населених пунктах відповідно до місцевих програм регулювання чисельності тварин у населених пунктах.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що саме орган місцевого самоврядування - міська рада має обов`язок належної організації благоустрою міста, забезпечувати безпечні умови для життя і проживання жителів територіальної громади та порядок на території міста, створювати комунальні служби або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в місті відповідно до місцевих програм регулювання чисельності тварин у місті, забезпечувати вилов і тимчасову ізоляцію безпритульних тварин.

Матеріалами справи доведено, що такий обов`язок Ужгородська міська рада не виконала і допустила неправомірну бездіяльність, внаслідок чого зграєю безпритульних собак на території м. Ужгород було пошкоджено майно (автомобіль) позивача, а тому саме відповідач - Ужгородська міська рада, є відповідальною за завдану позивачу шкоду і суб`єктом відшкодування завданих збитків. Саме неправомірна діяльність відповідача знаходиться у причинно - наслідковому зв`язку і завданою позивачу матеріальною шкодою.

Відповідачем, відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України не подано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували його неправомірну бездіяльність у завданні шкоди позивачу та самого розміру завданої шкоди.

З врахуванням наведеного вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов неправильних висновків про недоведеність заявленого позову та неправомірно в його задоволенні відмовив

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в заявленому позові з вищенаведених підстав.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем за подачу позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальній сумі 2102 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2021 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл.Поштова,3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в сумі 37 597 (тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень 32 (тридцять дві) копійки, сплачений судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2021 року .

Головуючий:

Судді: