Провадження № 2-з/638/549/21
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «УКРСОЦБАНК» укладено договір кредиту № 830/1-27/14-3/06-175, згідно з яким вона отримала від банку кредит у сумі розміром 47060,47 доларів США. З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір № 830/15-27/41-7/6-384, відповідно до якого ОСОБА_1 було передано в іпотекунерухоме майно (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

21 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-4/12/8-091, згідно з яким вона отримала від банку кредит у сумі розміром 20300 доларів США. З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, 21 лютою 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір № 830/27/4-41/48/8-069, відповідно до якого, передано в іпотеку нерухоме майно (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_1

09 квітня 2015 року, під час відвідування відділення банку, з метою сплати наступних платежів, чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (який є поручителем за вищезазначеним договором) довідався, про те, що 02 квітня 2015 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 укладені договори про відступлення прав вимог за договорами кредиту № 830/1-27/14-3/06-175 від 25 грудня 2006 року та №830/27/14-4/12/8-091 від 21 лютого 2008 року, та договори про відступлення прав за іпотечним договорами № 830/27/4-41/48/8-069 від 21.02.2008 року та №830/15-24/14-7/6-384 від 25 грудня 2006 року.

17 березня 2016 року ОСОБА_1 довідалася, що 11 березня 2016 року Державним реєстратором - Приватним нотаріусом Ємець Іваном Олександровичем було незаконно проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису 13678922 від 11 березня 2016 року.

Наразі тривають судові розгляди за позовами ОСОБА_1 щодо відновлення та судового захисту її порушених прав.

19 листопада 2021 року спірним власником предмету іпотеки ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на майно за № 1134, що призвело також до порушення права приватної власності ОСОБА_1 та відповідного чинного законодавства України.

Зважаючи на порушення чинного законодавства України, зокрема права приватної власності ОСОБА_1 та порядку відступлення права вимоги, а саме відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 Цивільного Кодексу України, а також неповідомлення іпотекодержателем письмово у п`ятиденний строк боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, наслідком чого є незаконна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 , а в подальшому незаконне відчуження предмету іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 , вважає доцільним вжиття заходів забезпечення позову.

ОСОБА_1 просила суд: 1) заборонити вчиняти будь-які дії відповідачу ОСОБА_2 або його представникам щодо володіння, користування, розпорядження, відчуження будь-яким способом надання в оренду, укладання договорів щодо надання послуг з централізованої охорони квартири, здійснення продажу та/або продажу на електронних торгах квартири АДРЕСА_2 , в тому числі, виселяти та вселяти інших осіб до вказаної квартири, надавати в оренду, укладати договори щодо надання послуг з централізованої охорони квартири, здійснення продажу та/або продажу вищезазначеної квартири на електронних торгах до моменту вирішення справи по суті; 2) заборонити відповідачу ОСОБА_2 або його представникам та/або охоронних підприємств, установ, організацій, незалежно від організаційно-правової форми, державним виконавцям, в тому числі приватним виконавцям здійснювати виселення осіб, що проживають у квартирі АДРЕСА_2 , а також вселення інших осіб до вказаної квартири, до моменту вирішення справи по суті; 3) заборонити відповідачу ОСОБА_2 або його представникам та/або охоронних підприємств, установ, організацій, незалежно від організаційно-правової форми, входити та перебувати в квартирі АДРЕСА_2 , до моменту вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення виконання рішення розглянуто без проведення судового засідання в порядку письмового провадження згідно із ч. 7 ст. 13 ЦПК України.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення виконання рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявниця посилається те, що 19 листопада 2021 року спірним власником предмету іпотеки ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , що призвело також до порушення права приватної власності ОСОБА_1 та відповідного чинного законодавства України. Вважає, що наявні порушення чинного законодавства України при відступленні права вимоги, а саме відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 Цивільного Кодексу України, а також неповідомлення іпотекодержателем письмово у п`ятиденний строк боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, наслідком чого є незаконна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 , а в подальшому незаконне відчуження предмету іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 , вважає доцільним вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, між позивачами та відповідачами є наявність спору щодо дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на майно за № 1134 від 19 листопада 2021 року, за яким ОСОБА_2 набув право власності на зазначену квартиру.

В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження цієї частки) права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Суд вважає обґрунтованим посилання заявника у заяві про забезпечення позову на те, що на даний час існує реальна загроза, що предмет іпотеки, яким було забезпечене виконання кредитного зобов`язання буде проданий, що в свою чергу в подальшому істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Оскільки предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , та враховуючи, що обраний вид забезпечення позову, а саме заборона вчинення будь-яких щодо відчуження і розпорядження квартирою, які позивач просить застосувати, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення позову в цій частині випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України свідчить про часткову обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 201/16142/17.

Вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування, будь-яким способом, надання в оренду, укладання договорів щодо надання послуг з централізованої охорони квартири, виселення, вселення інших осіб до квартири, заборони державним та приватним виконавцям здійснювати виселення осіб, що проживають у квартирі, а також вселення інших осіб, заборони відповідачу входити та перебувати в квартирі АДРЕСА_2 , задоволенню не підлягають з тих підстав, що в заяві про забезпечення позову не наведено належних і переконливих доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Заявник жодним чином не пов`язує застосування заходів забезпечення позову в такий спосіб з предметом позову. Жодного аргументу, підтвердженого відповідним доказом, про те, що застосування саме таких заходів забезпечення позову сприятиме виконанню рішення у разі задоволення позовних вимог заява не містить. Також заява не містить мотивів співмірності застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певних зазначених видів забезпечення позову, підстав обмежень прав та інтересів відповідача.

Суд вважає необхідним зазначити, що заборона розпорядження і відчуження квартири обмежує лише право власника на розпорядження майном, і діє до розгляду по суті цивільної справи № 638/18510/21.

Заборона розпорядження і відчуження квартири жодним чином не порушить прав відповідача щодо володіння і користування квартирою. Вжиття судом таких заходів забезпечення позову запроваджує законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи наведене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів по справі, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони розпорядження та відчуження квартири АДРЕСА_2 , може істотно ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, тому наявні підстави для застосування зазначених заходів забезпечення позову.

Застосовувати заходи зустрічного забезпечення суд не вважає за необхідне у зв`язку із відсутністю відомостей про те, що забезпечення позову спричинить збитки для відповідачу.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , вчинення будь-яких дій щодо розпорядження та відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_2 , до набрання законної сили рішенням у справі №638/18510/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити для негайного виконання Регіональному центру послуг Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61000, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 144; 61000, м. Харків, м-н. Павлівський, 4), Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2021 року.

Суддя І.П. Латка