Справа № 278/1688/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Ярошовець В. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, де просив суд ухвалити рішення про звернення стягнення на підставі договору іпотеки від 27.08.2007 року на нерухоме майно, належне на праві власності відповідачам, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.08.2007 року в розмірі 2414001,13 гривень на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вимоги обґрунтовано тим, що між АТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 27.08.2007 року укладено кредитний договір №ML-010/024/2007, з метою забезпечення виконання якого того ж дня між позивачем та відповідачами укладено договір іпотеки. ОСОБА_1 не виконує умов кредитного договору, у зв`язку з чим заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25.05.2017 року прийнято рішення про стягнення заборгованості на користь позивача.

Ухвалою від 27.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 62).

Направленою до суду заявою представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 77-78).

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи (а.с. 89-90), в судові засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, яким остання заперечила проти задоволення позову в повному обсязі та просила відмовити в позові. В обґрунтування відзиву зазначила, що її порука за договором іпотеки №PML-010/024/2007 від 27.08.2007 року припинилася, оскільки строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 слід відраховувати від рішення Житомирського районного суду Житомирської області, тобто від 25.05.2017 року. Крім цього, просила застосувати строки позовної давності (а.с. 67-72).

Відповіддю на відзив представник позивача заперечив проти обставин, якими обґрунтований відзив на позовну заяву (а.с. 81-83).

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних матеріалів; фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

27.08.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-010/024/2007, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 205230,00 швейцарських франків. Відповідно до умов п. 2 частини 1 договору відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строк до 27.08.2022 року (а.с.11-15).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 27.08.2007 року між позивачем та відповідачами укладено договір іпотеки №PML-010/024/2007 та додатковий договір №1 до договору іпотеки №PML-010/024/2007, посвідчені приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстровані в реєстрі за №4520 та №240 відповідно. Згідно п. 3.1. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить відповідачам (а.с. 16-22).

ОСОБА_1 не виконує умов кредитного договору № ML-010/024/2007 від 27.08.2007 року, у зв`язку з чим заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25.05.2017 року у справі №278/418/15-ц, яке набрало законної сили 27.06.2017 року, з останнього стягнуто заборгованість в сумі 182112,85 швейцарських франків, що еквівалентно 2448015,56 гривень та заборгованість за пенею та штрафними санкціями в сумі 75667,63 гривень (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки позивача №102 від 04.06.2021 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 2410347,13 гривень, ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості за період з 27.06.2017 року по 04.06.2021 року на суму 113336,06 гривень (а.с. 10).

Відповідно до п. 1.1. договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив позивачу сукупність прав, належних ПАТ «ОТП Банк», за договорами забезпечення, включаючи право звертати стягнення на заставне майно, в тому числі по кредитному договору № ML-010/024/2007 від 27.08.2007 року (а.с. 23-33).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

В постанові від 29.05.2019 справа № 310/11024/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала: "п. 40 що за змістом припису ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору(яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами:1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні ); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачами не виконані взяті на себе зобов`язання згідно кредитного та іпотечного договорів.

Факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають.

Твердження відповідача, якими обґрунтований відзив на позовну заяву, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, відповідно до умов п. 2 кредитного договору №ML-010/024/2007 27.08.2007 року датою остаточного повернення кредиту визначено 27.08.2022 року. ОСОБА_1 не виконано своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів, а відтак посилання відповідача на припинення її зобов`язань за договором іпотеки та пропущення позивачем строків позовної давності є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

А тому, суд, дослідивши пояснення учасників справи, викладені в їх заявах, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені останнім (а.с. 7, 56) судові витрати за розгляд даної справи: по 2000,00 гривень з кожного.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 3, 17, 33, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 257, 258, 264, 266, 258, 526, 589, 590, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 211, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно - задовольнити.

Звернути стягнення на підставі договору іпотеки № PML-010/024/2007 від 27.08.2007 року на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-010/024/2007 від 27.08.2007 року в розмірі 2414001 грн 13 коп на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, р/р № НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 2000,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2021 року.

Суддя О. М. Дубовік