Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 310/6999/19-ц

провадження № 61-14120 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року у складі судді Черткової Н. І. та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 рокуу складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті соціальної мережі «Facebook» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 був опублікований матеріал під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7». Митинг, благодарность полиции и предполагаемые заказчики на плакате». У відповідь на їх, позивачів, коментарі до цієї статті, користувач соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під ніком « ОСОБА_4 » висловлювався на їхню адресу у грубому принизливому тоні, ображав

сім`ю та розповсюджував негативну і неправдиву інформацію щодо них

в брутальній, принизливій та непристойній формі, а саме: (пунктуація

та орфографія збережені, мовою оригіналу) «Дык секту вести ума много не надо, вон жену воровку блудливую нашел. Людей грязью поливает, политика и почетаниематерщинника сармата для него святое, за деньги душу дьяволу продал видать. Жена демоница на людей бросается. Вор

с воровочкой спелись. Иуда и храм у тебя без людей. Вернее сектанское сбореще которых ты за лохов держишь... Шарлотан... Дуримар... Добро ненавистник»; « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; « ОСОБА_5 в-районе 8го марта секта, мне не важно чья, но поп там драчун и пьянчуга и жена его не порядочная, ведут аморальный образ жизни и вмешиваются в политику. Такого быть не должно».

Перейшовши до профілю відповідача, вони з`ясували, що під ніком « ОСОБА_4 » зареєстрований користувач ОСОБА_3 , оскільки на сторінці було розміщено його фото разом з сім`єю, що дозволило вказану особу ідентифікувати, як відповідача.

Під час візиту до ОСОБА_3 за місцем його проживання з метою з`ясування причин та підстав поширення ним недостовірної інформації з його поведінки стало зрозуміло, що саме він поширив цю інформацію

під ніком « ОСОБА_4 », оскільки він упізнав їх і у ході розмови

з ними допускав такі самі висловлювання, як і в коментарях до статті та не заперечував, що спілкувався у соціальній мережі «Facebook».

Після вищевказаного приїзду 04 серпня 2019 року відповідач видалив свою сторінку у соціальній мережі «Facebook», що призвело до автоматичного видалення із мережі усіх його коментарів.

05 серпня 2019 року відповідачем була створена нова сторінка « ОСОБА_6 », з якої були зроблені дописи, чим фактично підтвержується, що користувачі соціальної мережі «Facebook» « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_6 » є однією і тією самою особою.

Зазначали, що поширена ОСОБА_3 інформація про скоєння ними, позивачами, злочинів та створення секти є недостовірною, оскільки доказів правдивості викладених тверджень не наведено, вказана інформація принижує їх честь, гідність та ділову репутацію і за своїм змістом розпалює міжрелігійну ворожнечу.

ОСОБА_2 зазначала, що, ураховуючи характер і обсяг душевних та психічних страждань, яких вона зазнала, характеру немайнових втрат

та з урахуванням стану здоров`я, ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу, зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану,

і враховуючи, що поширена інформація була викладена у брутальній, принизливій, образливій, зневажливій й непристойній формі, оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 млн грн. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що має намір звернутись з окремим позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди їх честі, гідності, діловій репутації інформацію, що міститься у коментарях до статті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7». Митинг, благодарность полиции и предполагаемые заказчики на плакате», розміщену ОСОБА_3 у соціальній мережі «Facebook»; відшкодувати ОСОБА_2 завдану їй моральну шкоду

у розмірі 1 млн грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами належними та допустимими доказами не підтверджено факту поширення саме відповідачем інформації, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », так як відсутні докази, що аккаунт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » був створений користувачем ОСОБА_3 , а також не надано доказів того, хто

є власником доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та хто є реєстрантом цього імені. При цьому ОСОБА_2 не доведено завдання їй моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Бердянського міськрайонного суду запорізької області від 10 лютого

2021 року - без змін.

Погоджуючись із висновками міськрайонного суду, апеляційний суд також зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено, що інформація, яка, на їх думку, принижує їх честь, гідність, ділову репутацію, поширена саме відповідачем, оскільки відсутні докази належності аккаунту

у соціальній мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_4 », а такі обставини мали довести саме позивачі.

ОСОБА_1 рішення міськрайонного суду в апеляційному порядку не оскаржив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у касаційному порядку судові рішення не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали

з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2021 року справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позивачами не доведено поширення саме відповідачем оспорюваної інформації, оскільки не врахували, що у судових засіданнях сам ОСОБА_3 не заперечував належності йому аккаунту у соціальній мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_4 », який згодом було видалено та зареєстровано новий - « ОСОБА_6 ». Суди переплутали IP-адресу з доменом та доменним ім'ям. Таким чином, відповідачем не спростовано, що оспорювану інформацію було поширено саме ним, внаслідок чого порушено права позивачів та завдано їм моральної шкоди.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами, що саме ним було поширено відносно них недостовірну інформацію.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підтвердження поширеної відносно позивачів інформації саме відповідачем - ОСОБА_3 позивачами надані наступні докази:

- скріншоти особистої сторінки у соціальній мережі «Facebook» користувача « ОСОБА_4 » (відповідача), який поширив, на думку позивачів, недостовірну інформацію про позивачів, яка містить фотокартки

та інформацію, які дають змогу ідентифікувати користувача « ОСОБА_4 », як відповідача у цій справі (т. 1, а. с. 12-14);

- скриншоти недостовірної інформації, поширеної у соціальній мережі «Facebook» користувачем « ОСОБА_4 » (відповідачем)

(т. 1, а. с. 15-18).

- скриншоти особистої сторінки у соціальній мережі «Facebook» користувача « ОСОБА_6 », яка створена відповідачем після видалення ним користувача « ОСОБА_4 » (т. 1, а. с. 19-29).

- скриншоти переписки у соціальній мережі «Facebook» користувача « ОСОБА_6 » (відповідача) з іншими користувачами мережі, де він підтверджує своє авторство щодо поширення ним недостовірної інформації про позивачів від імені користувача « ОСОБА_4 » та те, що під іменем користувача « ОСОБА_4 », інформацію поширював саме відповідач (т. 1, а. с. 30-37).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями частини першої статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого

2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі

у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів

масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах,

в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада

2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

Відповідно до статті 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі

Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних

для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції.

Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет;

2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня

в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет

у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог.

Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України

від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (далі - ОП «УМІЦ») створено з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру та системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

ОП УМІЦ уповноважено здійснювати адміністрування адресного простору українського сегменту мережі Інтернет і з метою сприяння захисту прав

осіб від порушень у мережі Інтернет акредитувало та підтвердило компетентність Консорціума «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» (далі - УЦПНА) у здійсненні відповідних функцій щодо українського сегменту мережі Інтернет.

Згідно із статутом ОП УМІЦ останнє не може надавати послуги третім особам у разі, якщо для надання таких послуг воно акредитувало інші організації, і скеровує осіб, які звертаються, та суди до УЦПНА за отриманням інформації, у тому числі, про власників веб-сайту.

Отже, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази у справі, дійшов правильного висновку про те, що скріншоти особистої сторінки у соціальній мережі «Facebook» користувача « ОСОБА_4 », скриншоти особистої сторінки у соціальній мережі «Facebook» « ОСОБА_6 », переписка у соціальній мережі користувача « ОСОБА_6 » з іншими користувачами, де він, на думку позивачів, підтверджує, що саме він поширив недостовірну інформацію відносно позивачів

під іменем користувача « ОСОБА_4 » самі по собі не свідчать

про те, що аккаунт під назвою « ОСОБА_4 » був створений саме користувачем « ОСОБА_6 », переписка таких тверджень не містить.

Отже, позивачами не доведено факту поширення відносно них оспорюваної інформації саме відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не дали належної оцінки наданим позивачами скріншотам, оскільки суди, навпаки, прийняли ці докази (стаття 76 ЦПК України) й оцінили відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, тобто суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша вказаної статті). Тому вірно дійшли висновку, що вони не підтверджують той факт, що саме відповідач, ОСОБА_7 , під акаунтом « ОСОБА_4 » поширив оспорену інформацію. Саме цей факт повинні були довести позивачі, у тому числі, просити суд витребувати в УЦПНА

дані про власника веб-сайту, реєстратора доменного імені - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Водночас у суду підстав, передбачених частиною сьомою

статті 81 ЦПК України, для збирання з власної ініціативи доказів не було.

Посилання касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, провадження № 61-697св20, є безпідставними, так як судами відмовлено

у задоволені позову через недоведеність позивачами факту поширення саме відповідачем оспорюваної інформації, що є їх процесуальним обов`язком. При цьому судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях зазначено, як у такому випадку встановлюється належний відповідач. Крім того, позивачі у справі, яка переглядається, клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем

чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача, не заявляли.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Підстав для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 10 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець