Справа № 367/2962/21
Провадження № 2/201/2858/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними та припиненими,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними та припиненими.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.07.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №27).

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяви посилалася на те, що вона є постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, внаслідок чого має розлади по здоров`ю та хронічні захворювання. За станом здоров`я мала невеликий заробіток, якого не вистачала на повноцінне забезпечення її життя та її рідних, які також за станом здоров`я потребували дорогого лікування. Через брак коштів та необхідність лікувати рідних, позивачка користувалася кредитною карткою ПриватБанка та знімала грошові кошти, а через відсутність заробітку, погашення розтягнулося на роки. З початку оголошення в березні 2020р. в України карантину, позивачка втратила будь-який дохід й не мала змоги сплачувати борг по карті, про що вона по телефону повідомила банк й просила зарахувати відсотки сплачені нею протягом багатьох років на погашення тіла кредиту, але банк відмовив у пом`якшенні умов кредитування та незважаючи на введення карантину продовжує нараховувати штрафні санкцій по кредитному договору та ігнорує рекомендації НБУ щодо реструктуризації кредитів позичальників, у разі складних обставин, в які потрапили клієнти, здійснювати капіталізацію відсотків. Як зазначає позивачка, внаслідок незрозумілих їй нарахувань, борг по кредитній карті збільшується, а тих внесків, які вона вносила на карту, виявилось не достатнім погасити тіло кредиту, хоча з карти нею було витрачено 8 517 грн., а внесено на погашення суму 28 635грн., отже сплата позивачкою платежів за кредитним договором та зарахування грошових коштів на банківський рахунок свідчить про те, що кредитні зобов`язання перед банком припинили внаслідок виконання. Просила визнати зобов`язання за кредитним договором укладеним між нею та АТ КБ ПриватБанк виконаними та припиненими.

17.08.2021р. від представника відповідача АТ КБ ПриватБанк Яндульського Д.В. (діє на підставі довіреності від 22.02.2021р. - а.с. №37) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що 16.04.2010р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем була підписана анкета-заява б/н від 16.04.2010р., після підписання якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 16.04.2010р., позивачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Банком надано всю необхідну інформацію про кредитування в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Черговість виконання грошового зобов`язання, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, визначена ст.534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже зарахування коштів на погашення заборгованості здійснюється банком відповідно до положень ЦК України. Також зазначив, що розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою банка, станом на 02.11.2020р. в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання і при цьому, станом на 02.11.2020р. ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 17 221грн.81коп., з яких: 13 224 грн.84 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 996 грн.97коп. - заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість по пені та штрафам не нарахована. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення ОСОБА_1 в повному обсязі кредитної заборгованості за договором. Посилання позивачки на норми Закону України Про споживче кредитування представник відповідача вважає безпідставним, адже на момент укладання кредитного договору від 16.04.2010р. Закон України «Про споживче кредитування» прийнятий не був, а відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Проведення реструктуризації заборгованості за договором є правом банку, а не обов`язком, тому посилання позивачки на не проведення реструктуризації заборгованості за договором нічим не обґрунтовані та не мають жодного смислового навантаження (а.с. №29-34).

Також разом з відзивом до суду надійшла заява представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , в обґрунтування якої представник зазначив, що позов був поданий ОСОБА_1 до суду щодо правовідносин, які виникли 16.04.2010р. та були відомі позивачці, починаючи з 16.04.2010р. . Згідно виписки по картковому рахунку вбачається, що позивачка виконувала свої зобов`язання до певного часу належним чином, що свідчить про те, що вона була згода з умовами кредитування та визнала свої зобов`язання перед банком, проте з вимогами про визнання зобов`язань виконаними позивачка звернулася лише в 2021 році, що свідчить про пропущений встановлений ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності при зверненні до суду (а.с.№35-36).

12.11.2021р. від представника відповідача Яндульського Д.В. до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких представник просив долучити до матеріалів справи, копію позовної заяви АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 16.04.2010р. з додатками, яка розглядається в Ірпінському районному суді Київської області справа №367/8634/20, врахувати при розгляді даної справи письмові докази, які є додатком до позову у справі №367/8634/20. Додатково пояснив, що при розгляді справи № 367/8634/20 за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідачкою ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву аналогічну позовної заяві, яка є предметом розгляду у даній справі, розгляд зустрічної позовної заяви та вирішення питання що до її приєднання заплановано на дату засідання 10.12.2021р. (а.с.№ 44-50).

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

16.04.2010р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана заява №б/н від 16.04.2010р., згідно якої ОСОБА_1 виявила бажання отримати кредитну картку зі встановленням на неї кредитного ліміту. З підписанням відповідної заяви, позивачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими їй для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, починаючи з 20.04.2010р. кредитний ліміт по карті неодноразово збільшувався.

22.04.2010р. ОСОБА_1 була погоджена та підписана довідка про умови кредитування з користування кредитки Універсальна 55 пільгового періоду. Вказана довідка містить інформацію: базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмір штрафів. В кінці довідки зазначено: З фінансовими умовами надання кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Отже, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави яких визначається актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами в самому договорі).

У довідці про умови кредитування, яка підписана позивачкою визначено процентну ставку, комісію, розмір щомісячних платежів, строк погашення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення боргу.

Верховний Суд в постанові від 12.05.2021р. у справі №154/2698/19 зазначив: "У довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 29 лютого 2008 року, яку суду надав банк, зазначено: процентну ставку 3%; розмір щомісячних платежів та строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним); розмір комісії на залишок заборгованості; розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а.с. 12). Посилання суду на те, що банк порушив вимоги частини другої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомивши позичальника про умови кредитування та не погодивши з ним такі умови, не містять правового обґрунтування, оскільки відповідач не спростовував факт підписання ним довідки про умови кредитування, про погодження з ним таких умов кредитування, не посилався він й на порушення банком положень Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 була обізнана щодо умов кредитування, усвідомлював правові наслідки невиконання кредитних зобов`язань, обсяг відповідальності та заперечень на час укладення договору не мала.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк договір про надання банківських послуг від 16.04.2010р. не визнаний недійсним і його правомірність презюмується, як і не оспорювалося позивачкою його укладення, чи не укладення на умовах зазначених відповідачем і вказані обставини свідчать про згоду позивачки з усіма умовами цього договору.

В постанові Верховного суду від 20.03.2019р. у справі 208/9772/14 суд зробив висновок: Заявник, звернувшись до АТ КБ ПриватБанк із анкетою-заявою від 17 грудня 2010 року, погодилася на те, що ця анкета-заява, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку разом складають договір про надання банківських послуг. За своєю правовою природою такий договір є договором приєднання, який укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому без можливості запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладений ОСОБА_2 і АТ КБ ПриватБанк договір про надання банківських послуг не визнаний недійсним і його правомірність презюмується, тому твердження заявника про те, що даний договір не містить усіх істотних для кредитного договору умов, тобто зміст кредитного зобов`язання сторонами не узгоджений, є помилковими.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

В позовній заяві позивачка просила визнати зобов`язання за договором виконаним та припиненим посилаючись на те, що користуючись кредитним лімітом нею було використано грошових коштів на суму 8 517 грн.,а повернуто на карту -28 635 грн. На підтвердження чого, позивачкою до позовної заяви долучено сформовані нею таблиці платежів, які, як вказує позивачка, складено на основі наданих банком матеріалів.

В свою чергу представник відповідача на спростування доводів позивачки, надав розрахунок заборгованості за договором від 16.04.2010р., згідно якого, станом на 02.11.2020р. ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 17 221 грн.81коп., з яких:13 224грн.84 коп.- заборгованість за тілом кредиту, 3 996 грн.97коп. - заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість по пені та штрафам не нарахована. Як зазначив відповідач, розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою банка та станом на 02.11.2020р. в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання.

Черговість виконання грошового зобов`язання, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, визначена ст.534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу.

З розрахунку вбачається, що після укладення договору, ОСОБА_1 користувалася наданими банком кредитними коштами, вносила кошти на погашення заборгованості, проте таких сум було недостатньої для погашення усіх складових заборгованості (тіла кредиту, відсотків), внаслідок чого з 01.09.2020р. заборгованість по тілу кредиту у розмірі 13 224 грн.84 коп. в повному обсязі винесена на прострочку.

Долучена до позову виписка з карткового рахунку позивачки також вказує, що ОСОБА_1 користувалася грошовими коштами (використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, отримувала кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснювала розрахунки через термінали), здійснювала погашення заборгованості, а отже, прийняла запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту. Крім того, виписка з карткового рахунку спростовує доводи позивачки про те, що кредитними коштами вона користувалась лише в період 05.05.2016р. по 08.06.2016р.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5.

Факт користування позивачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу нею не заперечувалось та матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я ОСОБА_1 третім особам.

Отже, доказом фактів: встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування позивачкою кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20).

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні належні докази погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договором в повному обсязі.

Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи суд дійшов висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Посилання позивачки, що сума внесених нею кошти на поповнення карткового рахунку була достатньою для повного виконання грошового зобов`язання перед банком, суд вважає помилковими, оскільки позивачкою не враховано, що згідно погоджених умов кредитування, окрім зобов`язання по погашенню тіла кредиту в неї існували зобов`язання по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, пені як неустойки за порушення строків погашення тіла кредиту та процентів, а враховуючи черговість погашення заборгованості, що визначена ст. 534 ЦК України внесених позивачкою сум грошових коштів було не достатньої для повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2020р. у справі № 761/44698/16-ц ( провадження № 61-47703св18).

Входячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

При ухваленні рішення судом не вирішуються питання про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строків позовної давності з урахуванням заяви представника відповідача, оскільки в задоволенні позову суд відмовляє за необґрунтованістю, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову покладаються на позивачку (а.с. № 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 526, 598, 599, 638, 1048, 1054 ЦК України, постановами Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №456/3643/17, від 12.05.2021р. у справі №154/2698/19, від 10.01.2020р. у справі № 761/44698/16-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними та припиненими відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.