КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рудюка О.Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 завдатку у розмірі 26713,90 грн та 26713,90 грн додаткової суми завдатку.

Вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2011 року надала ОСОБА_2 1000 доларів для оформлення документів продажу земельної ділянки у садовому товаристві "Черемуха" Ровівської сільської ради Київської області, що належить ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Проте інформація про виконання домовленості відсутня, у зв`язку із чим звернулась із претензією, яка залишена без задоволення.

У зв`язку із цим просить стягнути суму завдатку та додатково таку ж суму згідно зі статтею 571 ЦК України в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги в частині стягнення суми передоплати у розмірі 1000 доларів США задовольнити.

Не погоджується з висновками суду про те, що нею не доведено факт не виконання відповідачем своїх зобов`язань з продажу земельної ділянки та укладення договору купівлі-продажу.

Зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, зокрема не досліджено змісту довіреності ОСОБА_3 , яка наділяє ОСОБА_2 рядом повноважень, що підтверджують характер правовідносин та зобов`язань.

Вказує, що у відзиві на позов відповідач підтвердила фактичні обставини справи.

Окрім того, суд встановив факт отримання коштів безпідставно, проте не навів мотивів з посиланням на закон про підстави відмови у задоволенні позову.

Зазначає, що суд не застосував статей 530 та 1212 ЦК України.

Представником відповідача - адвокатом Криштофом Р.С. подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що відповідач не була уповноважена на продаж земельної ділянки та отримання коштів на оплату її вартості. Вказує, що відповідач також не мала правової підстави на отримання коштів у розмірі 1000 доларів США, а позивач пропустила строк позовної давності, про застосування наслідків яких зроблено заяву у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що ОСОБА_3 згідно нотаріально посвідченої довіреності від 31 березня 2011 року уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 представляти його інтереси у сукупності установ, підприємств та організацій для вчинення дій щодо:

- здійснення усіх необхідних дій пов`язаних з введенням в експлуатацію будинку з прибудинковими спорудами, що розташований за адресою: Київська обл., Ровівська сільська рада м-в "Ростісне" садове товариство "Черемуха" /з-д "Промзв`язок"/ та оформленню відповідної технічної документації, а також отримання правовстановлюючого документа на зазначений будинок та прибудинкові споруди;

- укладати договори на обслуговування комунальними та іншими уповноваженими органами належного мені будинку з прибудинковими спорудами, що розташований за адресою: Київська обл., Ровівська сільська рада м-в "Ростісне" садове товариство "Черемуха" /з-д "Пром зв`язок"/;

- замовлення та отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для подальшого відчуження належного мені будинку, що розташований за адресою: Київська обл., Ровівська сільська рада м-в "Ростісне" садове товариство "Черемуха" /з-д "Промзв`язок"/;

- замовлення та отримання витягу про реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно;

- отримання довідки про зареєстрованих осіб в даному будинку.

- замовлення та отримання з відповідного органу земельних ресурсів та Державного земельного кадастру довідки (висновку) про відсутність або наявність обмежень (обтяження) щодо використання земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська обл., Ровівська сільська рада м-в "Ростісне" садове товариство "Черемуха" /з-д "Промзв`язок"/ і належних мені на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02 липня 2001 і року зареєстрований за №419;

- збору та отримання довідок про грошову та експертну оцінки земельної ділянки та інші необхідні документи, витяги з державного реєстру земель;

- замовлення та отримання довідки про присвоєння кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки;

- замовлення та отримання інших документів, необхідних для відчуження зазначеної земельної ділянки та нерухомого майна, розташованого на її території, окрім здійснення дій щодо відчуження належного мені майна.

Для чого надається право: вести переговори від мого імені, подавати від мого імені заяви, довідки та документи, запити; отримувати довідки, документи, інші технічні документи на зазначене нерухоме майно, витяги на нерухоме майно; сплачувати необхідні платежі; розписуватись за мене в необхідних документах, а також виконувати інші дії щодо реалізації цієї довіреності.

Згідно даних Державного акту на право приватної власності на землю від 02 липня 2001 року серії І-КВ №008359, зареєстрованого за №419, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0505 га для садівництва, розташована на території Ровівської с/ради, м-в "Ростісне", с/т "Черемуха"/з-д "Промзв`язок".

Відповідно до даних розписки від 20 червня 2011 року ОСОБА_2 отримала передоплату в розмірі 1000 доларів США за продаж земельної ділянки, що розташована на території Ровівської с/ради, м-в "Ростісне", с/т "Черемуха", /з-д "Промсвязь", ділянка № НОМЕР_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю №008359. Зобов`язалась за наявності повного пакету необхідних документів продати зазначену земельну ділянку покупцю ОСОБА_1 за договірною вартістю 27500 доларів США.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві.

22 березня 2019 року ОСОБА_1 вчинено претензію на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якій зазначила про невиконання дій, що пов`язані з отриманням документів, необхідних для продажу земельної ділянки. У зв`язку із цим просила повідомити про вчинені дії або повернути грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміст правовідносин вказує на те, що відповідач отримала передоплату та зобов`язалась при наявності повного пакету необхідних документів продати земельну ділянку позивачу за визначеною ціною, разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки розписка від 20 червня 2011 року не містить зобов`язання ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_1 в майбутньому договір купівлі-продажу земельної ділянки, також розписка не містить умов продажу, умов у вигляді кадастрового номеру земельної ділянки, не посвідчена нотаріально, відтак цю розписку не можна уважати попереднім договором.

Також суд першої інстанції вказав, що земельна ділянка згідно Державного акта на право приватної власності на землю №008359 належить ОСОБА_3 , який не укладав договорів з ОСОБА_1 щодо наміру продажу вказаної земельної ділянки. Довіреність від 31 березня 2011 року містить обмеження на здійснення дій щодо відчуження належного йому майна.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 570 ЦК України:

1. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

2. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до статті 237 ЦК України:

1. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

2. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

3. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 238 ЦК України:

1. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

3. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до статті 239 ЦК України:

1. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 244 ЦК України:

1. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

2. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

3. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до змісту вказаної вище довіреності не установлено наявності у ОСОБА_2 повноважень на прийняття від третіх осіб грошових коштів задля забезпечення укладення у майбутньому договорів, а також права на укладення договорів, які пов`язані з відчуженням нерухомого майна. Не установлено також про наявність укладеного попереднього договору.

Сторони у справі по відношенню один до одного не є боржником і кредитором в розумінні статті 570 ЦК України, оскільки, виходячи із змісту довіреності, відповідач є лише уповноваженою особою на збір документів і не наділена повноваженнями на продаж майна.

Отже передані грошові кошти не є завдатком і відповідач не мала повноважень приймати зобов`язання перед позивачем щодо продажу земельної ділянки, власником якої не є, і не маючи на це повноважень від дійсного власника.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна(відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України установлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, частини 1 статті 177 ЦК України, частини 1 статті 202 ЦК України, частини 1 статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Згідно із викладеними вище обставинами справи, відповідач отримала кошти без достатньої правової підстави, що фактично визнається обома сторонами.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, одночасно послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц, відповідно до яких суд, ураховуючи обставини справи, сам визначає закон, який підлягає застосуванню. Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши, що отримані відповідачем кошти не є завдатком, не навів мотивів стосовно дійсного характеру правовідносин сторін з урахуванням вимог законодавства, яке має їх регулювати, та не застосував до правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

Отже апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, а з урахуванням того, що відповідач отримала кошти безпідставно, у останньої існує обов`язок повернути отриману суму.

Поряд з цим, відповідачем в суді першої інстанції зроблено заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Згідно із статтею 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на статтю 530 ЦК України, то апеляційний суд вказує на наступне.

Згідно із статтею 530 ЦК України:

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В контексті обставин цієї справи відповідач, отримавши грошові кошти на конкретні цілі та будучи обізнаною про те, що реалізація таких не залежить від її волі і правомочностей, з урахуванням правил про добросовісність повинна була б повернути їх.

Відповідно до викладених вище висновків, зобов`язань, які реально могли б бути виконані, не виникло, правовідносини характеризуються безпідставним отриманням грошових коштів.

Натомість положення статті 530 ЦК України можуть застосовуватися лише до фактичних зобов`язань, які не обтяжені таким недоліком, як безпідставність отримання майна (статті 1212 ЦК України).

Правилом статті 256 ЦК України установлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, виникнення права на позов пов`язане не з моментом порушення цивільного права суб`єкта, що його реалізує, а з моментом, коли він довідався або міг довідатись про таке порушення, зважаючи при цьому на суб`єктивні та об`єктивні чинники, такі як усвідомлення порушення його права, наявність достатнього обсягу інформації, яка б давала можливість усвідомити те, що право порушено, наявність права на захист інтересів (обсяг повноважень, у тому числі процесуальних, для захисту права).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовна давність є самостійним інститутом цивільного права, що може бути застосована до вимог зі спорів, що виникають у цивільних та господарських відносинах. Тобто, можливість її застосування підлягає дослідженню в кожному окремому випадку та при наявності певних підстав, позовна давність може бути застосована до всіх правовідносин, крім визначених законом.

Захисту потенційних відповідачів від несправедливого притягнення до відповідальності сприяють і встановлені в статті 3 ЦК України такі загальні засади цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Правовідносини сторін не мають визначення будь-яких строків, які могли б вплинути на строк, у який кошти повинні були б повернуті, відтак відповідач зобов`язана була повернути безпідставно отримані кошти одразу після їх отримання без належної правової підстави. Отже для обчислення початку перебігу строку слід керуватися датою передачі коштів, тобто 20 червня 2011 року. З урахуванням встановленого законом трирічного строку останній день в межах трирічного строку припадає на 19 червня 2014 року.

Із цим позовом позивач звернулась лише в травні 2019 року, тобто поза межами строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що в позові має бути відмовлено саме із викладених міркувань, у зв`язку із чим мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в редакції цієї постанови.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова