КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6525/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року місто Київ

справа № 753/19921/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та відібрання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ;

відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_3 та передати його матері дитини ОСОБА_1 ;

допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини від батька і передання її матері.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 29 червня 2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за час шлюбу сторони та батьки відповідача проживали у належній останньому і його батькам квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу вона разом із сином була вимушена змінити місце проживання.

Зазначала, що дійти згоди з відповідачем щодо місяця проживання дитини їй не вдалося. Відповідач, шляхом обману, погроз та інших методів, забрав дитину у неї,а саме з навчального закладу і жодного разу дитину добровільно їй не повертав.

Посилалася на те, що її звернення до служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з метою вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини не дало результатів, оскільки відповідач ігнорує та не виконує будь-які вимоги служби у справах дітей.

Вказувала, що всупереч її волі, їхній спільний син на цей час проживає разом з батьком.

Зазначала, що батько дитини ніколи не займався і не займається вихованням дитини. Весь цей час вихованням та доглядом за дитиною займаються батьки відповідача.

Зауважувала, що відповідач характеризується з негативної сторонни, не має постійного місця роботи (доходу), неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Посилалася на те, що проживання дитини разом з батьком позбавить сина можливості належного виховання, розвитку та утримання.

Вказувала, що вона, як мати дитини, зможе дати сину своє материнське тепло та любов, належне виховання і турботу. Вона має постійне місце роботи, хорошу характеристику з місця роботи та стабільний дохід.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд необ'єктивно та односторонньо дослідив докази у справі, не надав їм належної правової оцінки.

Вказував, що в характеристиці учня зазначено, що дитина навчається не в повну міру своїх можливостей, потребує допомоги з боку вчителя і батьків, що беззаперечно свідчить про те, що батько не займається навчанням/вихованням з дитиною.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував характеристику позивачаз місця роботи. При цьому, безпідставно визнав належним доказом характеристику відповідача, яка ніби-то надана його сусідкою.

Вважає, що суд незаконно та безпідставно визнав належним доказом висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-12213/03 від 27 грудня 2019 року, не звернувши увагу на те, що він є необґрунтованим.

Вказував на те, що оскаржуване судове рішення суперечить ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, практиці Європейського суду з прав людини.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_1

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_4 від батька ОСОБА_3 та передано дитину матері ОСОБА_1

Допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини від батька ОСОБА_3 і передання її матері ОСОБА_1

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

24 жовтня 2020 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Позивач та її представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу у відсутність їх представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третіх осіб відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено позовних вимог, остання не має постійного житла у містіКиєві, а проживає в орендованій квартирі, доказів по створенню належних умов для проживання сина - ОСОБА_4 позивачем не надано. Крім того, позивач не працює і не має будь-яких джерел доходу, про що вона повідомила у судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

Від даногошлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду містаКиєва від 15 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Цим рішенням суду встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо.

Відповідно до характеристики, складеної ФОП ОСОБА_10 від 11 червня 2019 року, ОСОБА_1 з 10 січня 2018 року та станом на день цього документу працювала адміністратором. За весь період роботи виявиласебе як кваліфікований, відповідальний і вимогливий керівник, до роботи підходить відповідально. Ефективно навчає підлеглих працівників та вірно розподіляє між ними обов'язки, вимоглива до себе та підлеглих. Успішно організовує та забезпечує ведення результативної роботи, виконує поставлені перед нею завдання.

Згідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №240 Дарницького району міста Києва, ОСОБА_4 відвідував ДНЗ №240 з вересня 2015 року по 28 листопада 2018 року. За цей час приводили в дитячий садок та забирали з нього - бабуся та мамаОСОБА_1 . На батьківській збори, святкові дні приходила мама. Батько ОСОБА_3 зрідка забирав дитину з дитячого садка, на батьківських зборах був присутній один раз (в молодшій групі). Мама, ОСОБА_1 , добре виховувала дитину, цікавилась його успіхами, прислуховувалась до рекомендації та консультацій вихователів.

З актуобстеження умов проживання від 09 липня 2019 року, складеного за підписами головного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_12 та начальником відділу Синявською Н.Ю. вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , де проживав малолітній ОСОБА_4 разом із батьком, складається з чотирьох кімнат. Квартира з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан дотримано. У дитини окрема кімната, ліжко, стіл для навчання, шафа, куточок відпочинку. Квартира облаштована належними меблями та технікою. Для дитини створені належні умови. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: дитина - ОСОБА_4 , батько дитини - ОСОБА_3 , бабуся та дідусь: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Стосунки сім'ї дружні, взаєморозуміючі, люблячі. Для дитини створено належні умови для виховання, розвитку, навчання та розвитку.

Квартира АДРЕСА_1 є приватизованою та належить батькам відповідача: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідачу ОСОБА_3 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03 серпня 2009 року.

Малолітній ОСОБА_4 , 2012 року народження зареєстрований у вказаній квартирі з 16 квітня 2013 року по теперішній час.

Згідно характеристики ОСОБА_18 , учня 1-В класу гімназії №267 міста Києва, складеної директором гімназії та класоводом, ОСОБА_18 навчається в гімназії з 01 вересня 2019 року. Вихованням ОСОБА_18 займаються батько та бабуся. Вони щоденно приводять та забирають дитину зі школи, відвідують батьківські збори, виховні заходи, беруть участь у житті класу. Хлопчик завжди чистота охайно одягнений, доглянутий. Тато опікується здоров'ям дитини, забезпечує фінансові потреби навчально-виховного процесу (відвідування екскурсій, театрів, купівля додаткової навчальної літератури). Мати за час навчання не приводила та не забирала сина зі школи, не відвідувала батьківські збори, не брала участі у виховних заходах, у житті класу та гімназії.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , яка наданаОСОБА_19 , що є сусідкою останнього та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , останній зарекомендував себе з позитивного боку. ОСОБА_3 ввічливий та доброзичливий у спілкуванні з родиною та сусідами, спиртні напої не вживає. По відношенню до сина ОСОБА_3 уважний та турботливий, дитина гарно одягнена, охайна та життєрадісна.

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_20 суду пояснили, що відповідач переслідував позивача та забороняв їй побачення з дитиною. Позивач добре ставиться до сина, одягала його, готувала до школи.

Згідно висновку Дарницької районної в містіКиєві державної адміністрації від 27 грудня 2019 року №101-12213/03 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , складеного за місцем проживання батька ОСОБА_3 ,питання визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісією було заслухано дитину. Ніколайповідомив, що йому добре з батьком, а мама далеко та рідко приходить. Міський центр дитини служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації провів роботу з родиною та направив висновок психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_18 , де зазначає, що дитина має емоційну прив'язаність до бабусі та дідуся, з якими проживає, та вони задовольняють всі його потреби. На засіданні комісії були присутні батьки дитини. Вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна у містіКиєві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважала за недоцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Частинами 2, 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно з ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 19 СК України що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційним судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_5 .

На виконання вказівок, які викладені в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року Київським апеляційним судом було запропоновано Службі у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїнадати акт обстеження умов проживання позивача та висновок щодо вирішення спору про визначення місця проживання та відібрання малолітнього ОСОБА_4

14 травня 2021 року було проведено обстеження умов проживанняпозивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , про що спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та фахівцем із соціальної роботи Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб складено акт обстеження умовпроживання.

В акті зазначено, що вказана квартира орендована. В квартирі чисто, зроблений косметичний ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення домашнього господарства. Для дитини виділено окреме спальне місце, місце у шафі для одягу та речей, облаштовано місце для навчання. Наявні дитячі речі відповідно до віку дитини та сезону, іграшки, канцелярське приладдя, книжки. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання була присутня дитина. ОСОБА_18 зазначив, що хоче проживати з мамою і татом.

Відповідно до характеристики на учня 2-Г класу школи І-ІІІ ступенів №300 міста Києва Деснянського району, ОСОБА_4 навчається у школі з другого класу 2020-2021 навчального року. За цей час проявив себе, як учень, який виконує завдання і дотримується зобов`язань. Безконфліктно працює в колективі. Дотримуєтьсяправил безпечної поведінки під час занять та ігор. Уважно стежить за перебігом уроку, часто виявляє активність. Хлопчик програмовий матеріал засвоює на достатньому рівні, хоча може дотягувати і до високого рівня. Доброзичливий, поважає старших. Позитивно сприймає оточуючих. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Забирають учня вчасно, без запізнень.

12 жовтня 2021 року Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було надано висновок №102/02/38-6384 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено, що з наданих документів вбачається, що матір, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації та отримує допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки, виданої КНП «Корсунь-Шевченківська БЛ» Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1 до даної установи за психіатричною та наркологічною допомогою не зверталася.

У висновку психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійсненого психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації зазначено, що ОСОБА_18 - стримана, зосереджена особистість, якій притаманна замкнутість. Емоційно-вольова сфера ОСОБА_18 характеризується присутнім середнім рівнем агресії та тривожності. ОСОБА_18 має надійний тип прив`язаності до батька і до матері. Вони є значимими фігурами в житті дитини, хлопчик намагається підлаштуватися під думку кожного із батьків, щоб не образити їх. За результатами психологічного обстеження, рекомендовано батькам скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних з вихованням та розвитком сина. Батькам взяти до уваги, що думка дитини є важливою, але в той же час не слід змушувати дитину саму вирішувати ті питання, які мають вирішуватися на рівні дорослих. Як батько, так і мати є важливими для ОСОБА_18 , відповідно він не може самостійно вирішити з ким він хоче проживати та вирішення даного питання лише підвищують рівень його тривожності. Батькам також слід пам`ятати, що будь-які розмови, коментарі про один одного в присутності дитини в першу чергу шкодять саме дитині, відповідно при дитині не слід говорити, коментувати щось негативне по відношенню один до одного. Визначити постійне та стабільне місце проживання дитини, враховуючи її прив`язаність, бажання, інтереси та вікові потреби. Після визначення місця проживання встановити стабільний графік зустрічей з дитиною для того з батьків, який не проживає з нею, і в той же час не перешкоджати зустрічі дитини, якщо в його виникає потреба та бажання бачитися не за графіком.

Батько, ОСОБА_3 20 липня 2021 року надав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації письмові пояснення, де зазначив, що з 13 червня 2021 року його син ОСОБА_4 проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстрований. Він забрав дитину до себе, оскільки ОСОБА_18 зателефонував батькові та виявив бажання з ним проживати.

13 серпня 2021 року надійшла заява матері, ОСОБА_1 , про те, що малолітній ОСОБА_4 перебував у батька ОСОБА_3 , в зв`язку з літніми канікулами та за домовленістю між батьками. Дитина постійно мешкає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_5 та навчається в школі Деснянського району м. Києва.

Спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, в телефонному режимі запрошено батька дитини ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, повідомлено про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. ОСОБА_3 повідомив, що наразі дитина, ОСОБА_18 , проживає тимчасово з матір`ю, оскільки навчається в школі Деснянського району міста Києва.

Діючи виключно в інтересах дитини та враховуючи її думку, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, дійшла висновку про доцільність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітейвід 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки й приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення щодо забезпечення прав дитини на власну думку.

У судовому засіданні Київського апеляційного суду малолітній ОСОБА_18 висловив свою думку з приводу з ким із батьків він бажає проживати.

Малолітній ОСОБА_4 висловив своє бажання проживати з матір'ю ОСОБА_1 , а з татом проводити вихідні.

Заслухавши думку дитини, апеляційна інстанція вважає, що зазначена думка ОСОБА_18 про бажання проживати разом з матір`юне носять ознак нав`язування чужої думки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995-004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п.78).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано доказів, які в свідчили про неналежне виконання позивачем або її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, негативний вплив на виховання дитини або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю суперечить її інтересам, натомість проживання дитини з батьком буде для неї кращим з тих чи інших підстав. Всі заперечення відповідача грунтуються виключно на його твердженні, що дитині буде краще з ним та бабусею, оскільки він має у власності частку у квартирі.

Колегія суддів вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При визначенні місця проживання ОСОБА_18 , суд апеляційної інстанції враховує, що дитина на даний час проживає спільно з матір'ю, те, що він вже має сталі зв'язки в шкільному закладі, має своє оточення і змінювати його місце проживання, в ситуації, яка склалася з урахуванням прихильності хлопчика до матері, на теперішній час не можна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що саме мати забезпечить кращі інтереси дитини з метою реалізації його прав на освіту, всебічний розвиток, здоров'я, виховання в оточенні любові і поваги.

А відтак, колегія суддів з урахуванням інтересів малолітньої дитини та забезпечення надалі можливості його всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_1 , оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини.

При розгляді справи жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено.

При цьому, визначення проживання дитини з позивачем не може розцінюватися як його розлучення з батьком, який має такі ж права що і мати, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком дитини на рівні з позивачем.

Батько дитини у разі визначення місця проживання малолітнього з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботу та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього з матір`ю не з`ясував всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, не надано належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам та поясненням учасників справи у їх сукупності, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з нею.

Отже, доводи представника позивача про неналежну оцінку судом першої інстанції наявних в матеріалах справи доказів та встановлених обставин є обґрунтованими.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просила відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_3 та передати його матері дитини ОСОБА_1 .

Вказані вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач, шляхом обману, погроз та інших методів, забрав дитину у неї, а саме з навчального закладу і жодного разу дитину добровільно їй не повертав.

Згідно з ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Системний аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції до моменту звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, місце проживання малолітньої дитини судами визначено не було.

Крім того, стороною позивача не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач самочинно без згоди позивача змінив місце проживання дитини ОСОБА_18 , оскільки син сторін зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком.

Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу син сторін проживав з батьком, що не заперечувалося сторонами.

При цьому, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції син сторін проживає з матір'ю.

Колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відібрання дитини.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та відібрання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

В задоволенні позовних вимог про відібрання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1921 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: