Постанова

Іменем України

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 200/11349/13-ц

провадження № 61-13448св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що 03 червня 2013 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз», було ухвалено рішення по справі № 963/2013, у відповідності до якого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 20 406,13 грн та витрати по оплаті третейського збору у сумі 500,00 грн.

У зв?язку із наведеним, АТ КБ «ПриватБанк» просило видати виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду, а також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подачу зави про видачу виконавчого листа у розмірі 229,40 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року заяву задоволено.

Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз» від

03 червня 2013 року по справі № 963/2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 20 406,13 грн та витрати по оплаті третейського збору в розмірі 500,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді справи не було встановлено наявності підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передбачених статтею 38910 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Апеляційний перегляд справи

Не погоджуючись з ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, шляхом подання 12 січня 2021 року через засоби поштового зв?язку апеляційної скарги.

Одночасно в поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 просив суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада

2013 року.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада

2013 року, заявник зазначав, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд спору третейським судом, а також при розгляді заяви банку про видачу виконавчого листа. Заявниця дізналася про існування ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року лише 06 січня 2021 року, про що свідчить скриншот з електронної пошти.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року по справі за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу виконавчого листа.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року по справі за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу виконавчого листа.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року закінчено дії по підготовці справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до апеляційного розгляду на 08 червня 2021 року в приміщенні Дніпровського апеляційного суду з викликом учасників справи

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада

2013 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

В задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 03 червня 2013 року № 963/2013 - відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі

454,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, апеляційний суд виходив із наявності підстав для відмови у видачі АТ КБ «ПриватБанк» виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 03 червня 2013 року № 963/2013, оскільки заява підписана ОСОБА_1 від 01 серпня 2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну банківську карту з бажаним кредитним лімітом в розмірі 7 000,00 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році не містить умов погодження між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 третейської угоди. Наданий суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний позичальником.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

05 серпня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня

2021 року та залишити в силі ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд фактично здійснив оцінку законності та обґрунтованості рішення третейського суду, не зазначивши відповідно до якого закону справа не підвідомча третейському суду.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від

08 червня 2021 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

01 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну банківську карту з бажаним кредитним лімітом в розмірі 7 000,00 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 03 червня 2013 року у третейській справі № 963/2013 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 20 406,13 грн та витрати на оплату третейського збору в сумі 500,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про третейські суди», в редакції, чинній на час винесення рішення третейським судом, (далі - Закон № 1701-IV) сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом (стаття 51 Закону № 1701-IV).

За приписами частини першої статті 55 Закону № 1701-IV рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.

Відповідно до статті 57 Закону № 1701-IV рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У разі, коли рішення третейського суду не виконується добровільно зобов`язаною цим рішенням стороною, інша сторона може подати до компетентного суду заяву про видачу виконавчого документа, яким у цивільному судочинстві із статтею

389-7 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) та пункту 1 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), є виконавчий лист.

Аналогічні положення містять стаття 483 ЦПК України (у редакції від 15 грудня 2017 року) та пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року).

Частиною першою статті 56 Закону № 1701-IV заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. Про час та місце розгляду заяви повідомляються сторони, проте неявка сторін чи однієї із сторін не є перешкодою для судового розгляду заяви.

Частинами першою та другою статті 3897 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Аналогічні правила містять частини перша та друга статті 483 ЦПК України

(у редакції від 15 грудня 2017 року).

Відповідно до частини третьої статті 3899 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 38910 цього Кодексу.

Частина перша статті 38910ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) визначає, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні правила містять частина третя статті 485, та частина перша статті

486 ЦПК України (у редакції від 15 грудня 2017 року).

При розгляді заяви про видачу виконавчого документа суд зобов`язаний перевірити наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа незалежно від наявності заперечень іншої сторони. Якщо сторона, на користь якої винесено рішення третейського суду, звернулася із заявою про видачу виконавчого документа, а інша сторона проти цього не заперечує, це не звільняє суд від обов`язку перевірити наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що заява підписана ОСОБА_1 від 01 серпня 2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну банківську карту з бажаним кредитним лімітом в розмірі 7 000,00 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році не містить умов погодження між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 третейської угоди. Наданий суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний позичальником. Апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу виконавчого листа, оскільки між сторонами відсутня угода про вирішення спорів, які виникають із заяви від 01 серпня 2008 року, у третейському суді.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,

від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська