Справа № 362/469/21 Головуючий 1 інстанція- Лебідь-Гавенко Л.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 13 листопада 2012 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн., який пізніше був збільшений до 13700 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 07 грудня 2020 року становить 10708,53 грн., з яких тіло кредиту - 10708,53 грн. Посилаючись на ст.ст.1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 10708,53 грн. та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитом у розмірі 10708,53 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповдіач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи що потягло неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду із даним позовом після закінчення трирічного строку позовної давності, а тому відповідачем 11 червня 2021 року було подано

- 2 -

заяву про застосування судом позовної давності. Однак, суд прийшов до помилкового висновку, що банком не пропущено позовну давність, оскільки він начебто здійснив останні платежі з погашення кредиту 19 жовтня 2020 року на суму 2590,65 грн. Суд не звернув уваги, що ця сума 2590,65 грн. є відміною штрафів банку за минулі періоди йому як учаснику бойових дій і проведена банком як поповнення рахунку, а він цих коштів не сплачував. Вважає, що строк позовної давності має обраховуватися з моменту здійснення ним особисто останнього платежу, тобто із 14 серпня 2014 року, а тому звернення банку до суду 25 січн 2021 року здійснене з пропуском цього строку.

08 листопада 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу, де позивач вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 45524 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 13 листопада2012 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

- 3 -

Також судом встановлено, що анкета-заява відповідача про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг містить відомості про розмір кредитного ліміту 15000, однак не містить відомостей ні про розмір процентів за користування коштами, ні про порядок застосування і розмір штрафних санкцій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_1 не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10708,53 грн.

При цьому, відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд виходив з того, що перебіг позовної давності розпочався з моменту здійснення відповідачем 19 жовтня 2020 року останнього платежу на погашення боргу в сумі 2590,65 грн., а тому звернувшись до суду 25 січня 2021 року банк не пропустив позовну давність.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Прийшовши до висновку про сплату відповідачем 19 жовтня 2020 року боргу за кредитом на суму 2590,65 грн., суд не звернув уваги на додану банком до позовної заяви повну виписку по рахунку відповідача (а.с.49-51), з якої вбачається, що останнє поповнення рахунку за кредитом здійснене відповідачем 11 квітня 2014 року на суму 1326 грн., після чого жодних платежів на погашення кредиту особисто відповідачем не здійснювалося.

Вказана у виписці по рахунку сума 2590,65 грн., на яку 19 жовтня 2020 року поповнено рахунок відповідача, є службовою операцією самого банку і полягає у відміні штрафів за кредитом військовослужбовця за минулі періоди за рішенням самого банку, про що прямо зазначено у виписці (а.с.49). При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно виписки з рахунку, такі службові операції банку по відміні штрафів та пені і поповненні картки відповідача проводилися неодноразово на різні суми.

Таке повністю кореспондується із статусом відповідача, який є військовослужбовцем і згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 жовтня 2015 року є ветераном війни - учасником бойових дій (а.с.84).

Отже, дані кошти у розмірі 2590,65 грн. не є коштами відповідача, які сплачені останнім на погашення кредиту, що у свою чергу свідчить про помилкове визначення судом початку перебігу позовної давності та як наслідок призвело до неправильного вирішення спору.

Окрім того, вирішуючи спір, суд не звернув уваги на те, що згідно наданої банком довідки строк дії виданої відповдвачу картки закінчився у червні 2016 року (а.с.11), відомовсті про отримання іншої картки у справі відсутні, а відтак відповдіач без відповдіної платіжної картки фізично не мав можливості здійснити поповнення рахунку 19 жовтня 2020 року.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

- 4 -

Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах. Зокрема, відповідач отримав і активував платіжну картку за допомогою коду і користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту, однак не в повному обсязі, внаслідок чого має прострочену заборгованість станом на 07 грудня 2020 року у розмірі 10708,53 грн., що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Проте, колегія суддів прийшла до висновку, що права кредитора АТ КБ «ПриватБанк» захисту не підлягають з огляду на пропуск строку звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором,

- 5 -

позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ст.1050 ЦК України).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Велика Палата зазначила, що встановлення у договорі окремих зобов`язань, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування(п.63).

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах щодо користування платіжною карткою за участю ПриватБанку сформовано Верховним Судом у ряді постанов: від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17, від 21 вересня 2020 року у справі № 314/5082/17 та від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19, де залишаючи без змін судові рішення про відмову у позові з підстав пропуску позовної давності, Верховний Суд зазначив, що перебіг позовної давностіу випадку отримання платіжної картки починається з моменту сплати позичальником останнього платежу по кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що повернення відповідачем тіла кредиту та процентів мало здійснюватися шляхом внесення щомісячних платежів, останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 11 квітня 2014 року на суму 1326 грн., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводилися.

Строк дії кредитної картки закінчився у червні 2016 року.

Даний позов пред`явлено АТ КБ «ПриватБанк» до суду у січні 2021 року, що стверджується датою реєстрації позову в суді, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, як від дати останнього платежу 11 квітня 2014 року, так і від закінчення строку дії платіжної картки - червень 2016 року. Клопотання про його поновлення до суду першої інстанції позивач не подавав.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності, що стверджується письмовою заявою.

За таких обставин з огляду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів, поновити який банк не просить, а також враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд застосовує позовну давність і відмовляє у позові з цих підстав

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

- 6 -

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: