ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5867/21 Справа № 183/6177/19 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини, Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпро, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новомосковської районної ради про визнання недійсним службового ордеру та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у жовтні 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати недійсним службовий ордер № 20 від 05.07.2017 року, виданий ОСОБА_3 для заселення в квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 вересня 2016 року було ухвалено заочне рішення, яким позивачку визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке в подальшому було скасовано.

02.04.2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, яким у задоволенні позовних вимог Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2018 року це рішення було скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено та визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.

Постановою Верховного Суду від 10.04.2019 року Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2018 року було скасовано, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року залишено без змін.

Після ухвалення заочного рішення від 28.09.2016 року Будинкоуправління АДРЕСА_2 на вільну та квартира була передана на розподіл для повторного заселення.

Гарнізонною житловою комісією, протокол № 36 від 01.12.2016 року , квартира була розподілена на військову частину НОМЕР_1 .

Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 29.12.2016 року квартира була розподілена як службова, військовослужбовцю частини ОСОБА_3 , після чого, відповідач та його сім`я отримали службовий ордер № 20 від 05.07.2017 року для заселення в квартиру.

На даний час в спірній квартирі проживає та зареєстровані родина військослужбовця частини ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_1 та їх малолітній син ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що незаконні дії Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району з передчасним позбавленням її права користування квартирою призвело до незаконного вселення до квартири сім`ї ОСОБА_3 , та просить задовольнити її позовні вимоги /а.с. 2-6/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним службовий ордер № 20 від 05.07.2017 року, виданий Квартирно - експлуатаційним відділом м. Дніпро на ім`я ОСОБА_3 на заселення квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , в раніше займане жиле приміщення у військовій частині НОМЕР_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 141-145/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 150-154/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2016 року Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району, як балансоутримувач, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року позовні вимоги було задоволено.

08.08.2016 року було складено акт згідно якого позивач ОСОБА_2 з грудня 2005 року виїхала разом з дітьми до м. Києва, діти за заявою матері були зняті з реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 у в`язку з виїздом до місця проживання батька дітей, але сама ОСОБА_2 виїжджаючи з зазначеної квартири не знялася з реєстрації за місцем проживання, з цього часу жодного разу не з`являлася в квартирі /а.с. 124/.

Згідно витягу протоколу № 6 засідання Гарнізонної житлової комісії від 01.12.2016 року було вирішено розподілити квартири АДРЕСА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_3 , яка зазначена в переліку квартир у вищевказаному витязі /а.с. 125/.

За результатами засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України було складено протокол засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 572 від 01.06.2017 року в якому зазначено, що службове житло яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , розподілено військовослужбовцю ОСОБА_3 /а.с. 120, 121, 122-123/.

На цій підставі, військовослужбовцю та членам його сім`ї, було видано службовий ордер № 20 від 05.07.2017 року на право вселення до службового приміщення /а.с. 126/.

На даний час в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_1 та двоє дітей ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 136/.

Заочне рішення суду від 28.09.2016 року, яким позивачку визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі було скасовано та 02.04.2018 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 - було відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2018 року апеляційну скаргу Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району - задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування

квартирою АДРЕСА_3 .

Постановою Верховного Суду від 10.04.2019 року постанову Дніпровського районного суду від 11.12.2018 року було скасовано. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року залишено в силі /а.с. 9-16/.

Позивачка вважає, що відповідач Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району передчасно позбавив її права користування квартирою, що призвело до незаконного вселення в квартиру сім`ї ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Відповідно до ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством СРСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства УРСР.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Згідно статті 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЖК України може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до статті 59 ЖК України ордер на житлове приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Таким чином, Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району надаючи ордер на зайняття спірної квартири ОСОБА_3 та його сім`ї, керувалося рішенням суду, яким ОСОБА_2 була визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Але враховуючи те, що це рішення було скасовано, ОСОБА_2 відновила своє право на проживання в цій квартирі.

Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району порушило процедуру видачі ордеру, оскільки ордер на вселення в приміщення може бути видано тільки в тому випадку, якщо жиле приміщення є фактично та юридично вільним.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами, внесеними згідно з Постановами № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року) судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК УРСР, підлягає визнанню недійсним з наслідками передбаченими ст. 117 цього Кодексу.

У випадку, коли позов пред`явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов`язок по наданню відповідачам жилого приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов`язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст. 117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачено законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінено судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни третього абзацу резолютивної частини Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року, а саме в тій частині, в якій суд вказав виселити ОСОБА_3 та його сім`ю "в раніше займане жиле приміщення у військовій частині НОМЕР_1 ", замість якої вказати "з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення".

Також, виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року - змінити.

Третій абзац резолютивної частини Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року викласти в наступній редакції:

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров