Справа № 766/2362/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.08.2013 року він надав в борг ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7 300 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 28 лютого 2014 року. У встановлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув.

Просив стягнути борг за договором позики в сумі 341 066,23грн., із яких: 197 668,67грн.- сума основного боргу; 125914,94грн. - інфляційні втрати; 17 482,62грн. - 3% річних.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 7 945,00долалів США, із яких: 7 300 доларів США - сума основного боргу, 645,00 доларів США - три відсотки річних, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року відкрито провадження, призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 01.02. 2018року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .

У письмових запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_4 заперечував отримання в борг грошових коштів, зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 донькою позивача, у період з 22.02.2008 року по вересень 2013 року. Розписка від 28.03.2013 року носить формальний характер та не спрямована на настання реальних наслідків. Дану розписку він написав на прохання колишнього тестя ОСОБА_1 , який пояснив, що у нього є проблеми, пов`язані з професійною діяльністю, яка потребувала підтвердження наявних або витрачених ним коштів. Розписку він передав не позивачу, а його дружині ОСОБА_6 . Під час написання розписки грошові кошти йому ніхто не давав, зазначене може підтвердити свідок ОСОБА_7 , в присутності якого він писав розписку.

В останньому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог. Позивач також пояснив, що давав ОСОБА_4 в борг грошові кошти в 2007 та 2011 роках, які останній не повернув, у зв`язку із закінченням строків позовної давності до суду з позовом не звертався.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Третя особа в останнє судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін та її представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Судом установлено, що 28.08.2013 року ОСОБА_4 власноручно написав розписку про те, що «…подтверждаю долг перед ОСОБА_8 в суме 7 300 долларов США. Об`язуюсь вернуть выше указанную суму в той же валюте до 28.08.2014года. При просрочке с выплатой полной сумы об`язуюсь оплачивать неустойку в размере 5 % за каждый месяц, которые начисляются на остаток суммы».

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_4 зазначав, що на час написання розписки перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача ОСОБА_9 і на прохання її батька - ОСОБА_1 , написав розписку саме такого змісту, грошових коштів не отримував.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Окрім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг, із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постановах Верховного Суду від 08.07.2019року у справі №524/4946/16, які суд у відповідності до ч.4 ст.263ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд дійшов висновку, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 7 300 доларів США , саме в борг.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував отримання в борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх ОСОБА_1 , оскільки розписка була написана в період перебування у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача, з метою вирішення проблем позивача, пов`язаних із його професійною діяльністю.

Враховуючи, характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, а також відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти взято в борг суд вважає, що розписка не підтверджує укладення між сторонами договору позики, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.11,14, 202,207, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 4-7,9-13, 81, 133, 141, 258- 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Суддя В.В. Прохоренко