ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Черкаси

Справа № 697/628/21
Провадження № 22-ц/821/1849/21

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач: керівник Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області, Комунального некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області;

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Бовшика Миколи Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Канівської міської ради (Черкаської області) (позивач - 1), Комунального некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області (позивач - 2) до ОСОБА_1 про відшкодування збитків за лікування потерпілого від злочину

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Смілянська окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області та Комунального некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків за лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 28.01.2018, близько 15 годин, відповідач ОСОБА_1 перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар правою ногою в нижню частину живота ОСОБА_2 , від чого останній упав, після чого продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому один удар правою ногою в праве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритому перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/237 від 22.02.2018, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривали розлад здоров`я.

В результаті отриманих по вині ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КЗ «Канівська центральна районна лікарня» Канівської районної ради Черкаської області, наразі КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, з 29.01.2018 по 13.02.2018, а всього 16 днів, та на його лікування було затрачено 8336,19 грн., що підтверджується довідкою КЗ «Канівська центральна району лікарня» № 5615/01-03 від 06.08.2020.

Кошти, які були витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від злочину, підлягають стягненню з ОСОБА_1 , який вчинив злочин, у формі фактичних збитків, котрі понесла лікарня.

Вирок Канівського міськрайонного суду від 03.06.2019 набрав законної сили, проте на теперішній час Канівською міською радою як власником та засновником КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради, як розпорядником бюджетних коштів, не вирішено питання щодо відшкодування шкоди, завданої діями ОСОБА_1 .

Матеріальні збитки завдані кримінальним правопорушенням, у добровільному порядку відповідачем не відшкодовано.

Просить суд стягнути з відповідача на користь держави Україна в особі Канівської міської ради Черкаської області 8336,19 грн. збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року позовні вимоги керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області, Канівського некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків за лікування потерпілого від злочину задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Канівської міської ради Черкаської області 8336,19 грн. (вісім тисяч триста тридцять шість) гривень 19 коп. збитків, перерахувавши їх на: р/р UA0023717, код надходжень 24060300, ГУК у Черкаській обл./тг м. Канів/24060300, , Казначейство України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави /отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ;банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106/ судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2021 року адвокат Бовшик М. Ю. в інтересах відповідача ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково встановив, що Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради є правонаступником права вимоги Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня» на відшкодування коштів в порядку ст. 1206 ЦК України.

Також судом не було досліджено походження грошових коштів, які нібито були витрачені на лікування ОСОБА_2 , оскільки у 2018 році КНП «Канівська центральна районна лікарня» фінансувалося з бюджету засновника - Канівської районної ради та з державних субвенцій.

Також адвокат вказує, що до справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії лікувального закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого, в матеріалах справи такої довідки немає. А довідка надана комунальним підприємством на запит прокурора є неналежним доказом.

Також у вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2019 жодним чином не зазначено, що саме ОСОБА_2 лікувався в Комунальному некомерційному підприємстві «Канівська центральна районна лікарня».

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Смілянської окружної прокуратури зазначено, що підстав для скасування рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2021 немає, рішення законне та обґрунтоване, судом повно і всебічно з`ясовано всі обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк терміном на 1 (один) рік (а.с. 11-14).

Вироком суду встановлено, що 28.01.2018, близько 15 годин, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар правою ногою в нижню частину живота ОСОБА_2 , від чого останній упав, після чого продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому один удар правою ногою в праве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритому перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/237 від 22.02.2018, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривали розлад здоров`я.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що вирок суду набрав законної сили 03.07.2019.

Відповідно до інформації наданої КНП «Канівська центральна районна лікарня» № 5615/01-03 від 06.08.2020 (а.с. 16) ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ВНК «Канівська ЦРЛ» з 29.01.2018 по 13.02.2018 загалом 16 днів, вартість лікування хворого коштом лікарні за вказаний період складає 8336 грн. 19 коп.

З листа Канівської міської ради від 02.03.2021 № 01-01-35/499 (а.с.19) вбачається, що останні не зверталися із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих НКП «Канівська багатопрофільна лікарня» за лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , як і не зверталась лікарня. Причиною не звернення до суду стало те, що лише 26.02.2021, їм стало відомо про скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та до Канівської міської ради Черкаської області не надходило жодних документів від уповноважених органів, на підставі яких можливо було б звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката Бовшика М. Ю. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення, ухвалене судом першої інстанції відповідає повністю.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції керувався «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, яким передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування та зазначав, що витрати, понесені лікарнею на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 28.01.2018, близько 15 годин, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар правою ногою в нижню частину живота ОСОБА_2 , від чого останній упав, після чого продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому один удар правою ногою в праве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритому перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/237 від 22.02.2018, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривали розлад здоров`я.

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк терміном на 1 (один) рік (а.с. 11-14). Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково встановив, що Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради є правонаступником права вимоги Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня» на відшкодування коштів в порядку ст. 1206 ЦК України є не обґрунтованими враховуючи наступне.

Так, лікування потерпілого ОСОБА_2 в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 проводилося Комунальним некомерційним підприємством «Канівська центральна районна лікарня Канівської районної ради Черкаської області», яке до 04.01.2021 перебувало у власності територіальної громади сіл Канівського району та в управлінні Канівської районної ради Черкаської області.

На момент пред`явлення позовної заяви, у зв`язку із утворенням об`єднаних територіальних громад Черкаської області, в тому числі і Канівської об`єднаної територіальної громади, яка утворилася внаслідок проведення місцевих виборів 29.11.2017 та 25.10.2020, та ліквідацією Канівської районної ради Черкаської області 25.06.2021, лікувальний заклад залишився, проте змінив назву та засновника (власника) з Канівської районної ради Черкаської області на Канівську міську раду Черкаської області.

При цьому, рішенням Канівської районної ради від 21.10.2020 № 49-3/УТІ із спільної власності територіальної громади сіл Канівського району безоплатно передано у комунальну власність Канівської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, юридичну особу Комунальне некомерційне підприємство «Канівська центральна районна лікарня» Канівської районної ради, його нерухоме, рухоме майно та інші необоротні активи.

Тим же рішенням, Канівська районна рада вийшла із засновників юридичної особи Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня».

Відповідно до п. 1 рішення Канівської міської ради Черкаської області від 22.10.2020 № 21-10, Канівська міська рада у комунальну власність прийняла безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл Канівського району юридичну особу Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня» Канівської районної ради, його нерухоме, рухоме майно та інші необоротні активи.

Пунктом 2 зазначеного рішення, Канівську міську раду визначено засновником Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня».

Пунктом 4 рішення змінено найменування юридичної особи - з комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня Канівської районної ради» на Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня Канівської міської ради Черкаської області».

Згідно п. 5 рішення від 22.10.2020 № 21-10 Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області є правонаступником Комунального закладу «Канівська центральна районна лікарня» Канівської районної ради у частині майна, прав та обов`язків відповідно до передавального акту.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником юридичної особи Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» є Канівська міська рада Черкаської області.

Тобто, засновником, власником та органом управління майном підприємства стала Канівська міська рада Черкаської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику.

Отже, лікарня є юридичною особою публічного права, є неприбутковою організацією, бюджетним закладом охорони здоров`я.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

За ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року.

Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як вбачається з п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З довідки-розрахунку за вих. № 5615/01-03 від 06.08.2020, за підписом заступника головного лікаря та головного бухгалтера закладу, вбачається, що ОСОБА_2 , 1956 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Канівська центральна районна лікарня» з 29.01.2018 по 13.02.2018, загалом 16 днів із діагнозом: закритий уламковий перелом хірургічної шийки правого плеча із зміщенням. Вартість лікування хворого коштом лікарні за вказаний період без медикаментів, шо купувались за власні кошти, складає 8336,19 грн.,

- в тому числі у січні 2018 року складає 1330,23 грн (вартість одного ліжко-дня у січні 2018 року - 443,41 грн., множиться на кількість днів перебування хворого на стаціонарному лікуванні (3 дні)

- в тому числі у лютому 2018 року складає 7005,96 грн (вартість одного ліжко-дня у лютому 2018 року - 538,92 грн., множиться на кількість днів перебування хворого на стаціонарному лікуванні (13 днів).

При цьому, у вартість ліжко-дня враховано наступні витрати: заробітна плата персоналу, нарахування заробітної плати, інші послуги, крім комунальних , видатки на відрядження, оплата електроенергії , випала пенсій і допомог. Тобто враховані витрати за рахунок яких утримується лікувальний заклад, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання, що відповідає вимогам пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що ним відшкодовано в добровільному порядку витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 8336,19 грн., а тому посилання скаржника на довідку, лікувального закладу як неналежний доказ, апеляційний суд оцінює критично.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати, понесені лікувальним закладом на лікування потерпілого підлягали відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бовшика Миколи Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року, залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Канівської міської ради (Черкаської області) (позивач - 1), Комунального некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області (позивач - 2) до ОСОБА_1 про відшкодування збитків за лікування потерпілого від злочину, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: