Справа №443/1515/21
Провадження №2/443/1310/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_4 . Після його смерті позивачка звернулась у Жидачівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, але на майно, яке складається з житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами по АДРЕСА_1 видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус відмовив у зв`язку із тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору. З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 27.01.1994 вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 , який є батьком позивачки ОСОБА_1 . Згідно із витягу з погосподарської книги с. Журавків Стрийського району Львівської області станом на 30.06.1990 у господарстві АДРЕСА_1 були зареєстровані: голова двору- ОСОБА_4 батько позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - мати позивачки та відповідачка по справі та ОСОБА_3 сестра позивачки та відповідачка по справі, які не заперечують щодо оформлення права власності за нею. Вважаючи, що її спадкові права порушено звернулася до суду із даним позовом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 18.10.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 22.11.2021 /а.с.37-38/.

Розгляд справи по суті відбувся 22.11.2021 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у підготовчому засіданні, оскільки відповідачі позовні вимоги визнали.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явилися. На адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. На частину в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від спадкового майна у цьому ж дворі. Крім того, повідомляють, що не брали жодної участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору більше трьох років підряд до 15.04.1991.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідачі по справі не заперечують проти задоволення позовних вимог позивачки і це не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з погосподарської книги № 932 від 11.05.2021 села Журавків, Стрийського району Львівської області в житловому будинку в АДРЕСА_1 , станом на 30.06.1990, який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_1 - дочка./а.с.7/.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27.01.1994 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 /а.с.10/

Згідно довідки Жидачівської міської ради Львівської області від 27.09.2021 № 178 в с. Журавків Стрийського району Львівської області вулиця Галана була перейменована у вулицю Лісна.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 19.11.2014 виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років /а.с.6 /.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 01.10.1977, ОСОБА_5 ,. народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с.5/.

Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області від 11.05.2021 № 932 ОСОБА_4 , дійсно проживав та був зареєстрований в с. Журавків до дня смерті. Заповіту від його імені не посвідчувалось. На день смерті ОСОБА_4 разом із ним проживала його дружина - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_6 , онука - ОСОБА_7 /а.с.8/

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 104,0 кв.м., рік забудови 1986 /а.с. 27-29/.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 11.05.2021 № 162/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не його останнім членом /а.с.9/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Приписами ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_4 .

Спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якої були позивачка ОСОБА_1 , батько позивачки - ОСОБА_4 , мати позивачки - ОСОБА_2 та сестра позивачки - ОСОБА_3 , яким умовно належало по 1/ 4 частки в майні колгоспного двору.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки позивачка після смерті батька ОСОБА_4 за законом успадкувала ј частки спірного будинку. Таким чином, позивачка фактично стала власником 1/2 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/4 частка майна. (1/4+1/4).

Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні в користь позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується їх заявами, наявними в матеріалах справи. Окрім того, судом встановлено, що останні не брали жодної участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору більше трьох років підряд до 15.04.1991.

Відтак, відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розумінні ст. 126 ЦК УРСР втратили право на частку в майні двору, оскільки вони більше трьох років підряд не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Таким чином, позивачка фактично стала власницею цілого спірного будинковолодіння. (1/2+1/4+1/4)

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкове майном є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не його останнім членом; відповідачі по справі проти задоволення позовних вимог не заперечують, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: «А-1» житловий будинок загальною площею 104, 0 кв.м., «а» веранда; «Б» літня кухня; «б» Ганок; «В» Гараж; «Г» Сарай; «Д» убиральня; «1» ворота; «2» огорожа; «3» огорожа; «1/2к » колодязь.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко