Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/667/21
Провадження № 2/650/223/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Хомик І.І.

за участю секретаря Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 999 кв. м.

Крім позивачки, спадкоємцями покійного чоловіка є його рідні діти від першого шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які подали заяви про прийняття спадщини до Великоолександрівської державної нотаріальної контори, на підставі чого заведено спадкову справу.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.10.2018 р. у справі № 650/110/18, залишеного без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 14.03.2019 року позовні вимоги було частково задоволено, а саме визнано спірний житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0999 га, що розташована за тією ж адресою, об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0999 га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначених рішеннях суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка та її померлий чоловік ОСОБА_4 спільно проживали як жінка і чоловік та вели спільне господарство з літа 1995 р., а 21.01.1997 року зареєстрували свій шлюб. Судом встановлено, що спірний житловий будинок зводився ОСОБА_1 з ОСОБА_4 разом з 1995 року і створений ними внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету за період їх проживання як членів сім`ї.

Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 р. рішення Великоолександрівського районного суду від 25.10.2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 14.03.2019 року скасовано у частині визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ його частину. В іншій частині рішення суду першої і апеляційної інстанції залишено без змін.

Підставою для скасування рішення суду стала та обставина, що до складу нерухомого майна входять самочинно збудовані ( реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, тому таке нерухоме майно не підлягає поділу.

При цьому в своїй постанові Верховний Суд зазначив, що обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Станом на сьогоднішній день об`єкти самочинного будівництва, які були зведені в період 2000-2007 р. р. у зв`язку з реконструкцією житлового будинку, введені в експлуатацію.

Враховуючи, що спірний житловий будинок був сумісно побудований позивачем та її покійним чоловіком в період їх спільного проживання як чоловіка і жінки, а після реєстрації шлюбу в подальшому реконструйований, що було встановлено в ході розгляді справи №650/110/18, вказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності, в зв`язку з чим вона має право на Ѕ частину вказаного будинку.

У зв`язку з тим, що інші спадкоємці не визнають право спільної сумісної власності позивача та її покійного чоловіка на житловий будинок, який є предметом спору, вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача. Після його смерті залишилася спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка разом з відповідачами. Між ними виник спір щодо спадкового майна, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням суду першої інстанції, яке залишилося без змін судом апеляційної інстанції, позовні вимоги в цій частині були задоволені.

Верховним судом зазначені рішення судів було скасовано в частині визнання житлового будинку, якийрозташований за адресою АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за ОСОБА_1 . В іншій частині рішення залишено без змін. Верховний суд мотивував своє рішення тим, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти.

Однак в постанові Верховного Суду зазначено, що обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Попередніми судами було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство з літа 1995 р., а 21.01.1997 року зареєстрували свій шлюб. Спірний житловий будинок зводився подружжям з 1995 року і створений ними внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету за період їх проживання як членів сім`ї.

Таким чином дана обставина встановлена рішенням попередніх судів, тому доказуванню не підлягає.

На даний момент об`єкти самочинного будівництва, які були зведені у зв`язку з реконструкцією спірного житлового будинку, введені в експлуатацію. Таким чином, об`єкт нерухомого майна є єдиним цілим майном і може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно власністю позивача в Ѕ його частині. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що предмет спору є право спільної сумісної власності на об`єкти нерухомого майна. Спірний будинок побудований в 1995 р., а шлюб із спадкодавцем позивач уклала в 1997 р. Однак доказів на підтвердження обставин, які б підтверджували позовні вимоги позивач та представник позивача суду не надали. Представник позивача посилається на рішення попередніх судів, які встановили, що спірний будинок створено спільною працею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому представник позивача зазначає, що це є встановленою обставиною, яка не підлягає доказуванню.

Однак 27.01.2021 р. постановою Верховного Суду Касаційний цивільний суд скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції у частині визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ його частину.

Тому суд не може брати до уваги як доказ, обставини встановлені рішеннями попередніх судів, які були скасовані Верховним Судом. Позивач, представник позивача у судовому засіданні не надали жодних доказів на підтвердження своїм позовних вимог, тому у їх задоволенні просить відмовити.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорта на садибний ( індивідуальний) житловий будинок, в графі власник якого зазначено ОСОБА_4 , частка 1/1, складеного станом на 24.06.2016 р.

У вказаному технічному паспорті зазначені об`єкти самочинного будівництва літ. а, аг, аз, Г, Ж, К схематичного плану земельної ділянки садибного ( індивідуального) житлового будинку.

Станом на 20.04.2021 р. дані об`єкти самочинного будівництва введені в експлуатацію, що підтверджується копією технічного паспорта на будинок з господарськими будівлями та спорудами, в графі «Замовник технічної інвентаризації» якого зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 без визначення розміру часток власності.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа 58625690 за номером 18/2016.

Позивач прийняла спадщину разом з відповідачами, що сторонами не оспорюється.

Між позивачем та відповідачами виник спір щодо спадкового майна, який ОСОБА_1 вирішувала у судовому порядку.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розміром 0,0999 га., яка розташована за вище вказаною адресою об`єктами права спільної сумісної власності, визнання права власності на Ѕ його частину, задоволено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 14.03.2019 року вказане рішення залишене без змін.

Постановою Верховного суду Касаційний цивільний суд від 27.01.2021 р. зазначені рішення судів у частині визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ його частину скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, а саме у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ його частину відмовити.

Усунувши обставини, які стали підставою скасування рішення суддів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 07.06.2021 р. звернулася до суду з позовом про визнання спірного житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ його частину.

При цьому доказів на підтвердження обставин, які б свідчили, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не надала.

Представник позивача у судовому засіданні посилається на рішення попередніх судів, а саме Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.10.20218 р. у справі № 650/110/18, постанову Херсонського апеляційного суду від 14.03.2019 р. та постанову Верховного Суду, якими дані обставини встановлені і не підлягають доказуванню в ході розгляду даної справи, посилаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Однак нормами ч.4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення попередніх судів в частині визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ його частину скасоване постановою Верховного суду та прийняте в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено ( в цій частині).

Тому в ході розгляду даної справи позивач мала б надати суду докази на підтвердження кожної обставини, на які вона посилається, оскільки вони підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України.

Оскільки позивачем, представником позивача доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються, суду не надано, клопотання про витребування доказів судом позивачем, представником позивача не надавалося, у задоволені позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання житлового будинку садибного типу з господарчими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,0999 га, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку в порядку спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хомик І.І.