Дата документу 24.11.2021 Справа № 329/353/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/353/21 Головуючий у 1 інстанції Богослов А.В.
Провадження № 22-ц/807/3463/21-2 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Ірпінський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Ірпінський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року по справі № 329/382/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 400277,20 грн., завдану внаслідок знищення її майна пожежею, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4386,97 грн.

Також, додатковим рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року по справі №329/382/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертиз у розмірі 12012 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткове рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року, залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2020 року зупинено виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткового рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Постановою Верховного суду від 23 вересня 2020 року рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року, додаткове рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року змінено, визначено суму майнової шкоди, завданої внаслідок знищення майна пожежею, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 245021 грн., розмір витрат по сплаті судового збору - у розмірі 2450,20 грн., а розмір витрат на проведення експертного дослідження № 658 від 20 лютого 2019 року - у розмірі 4290 грн.; поновлено виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткового рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у зміненій за результатами касаційного перегляду частині.

Постановою старшого державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кудрановським Ю.В. від 23 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №329/382/19, виданого 15 жовтня 2020 року Чернігівським районним судом Запорізької області.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року, - відмовлено.

Відповідач не виконує грошове зобов`язання з виплати матеріальної шкоди, яке виникло внаслідок знищення майна пожежею та визначене судовим рішенням.

Позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась у зв`язку з несвоєчасним виконанням зазначеного грошового зобов`язання, а саме: три проценти річних від простроченої суми за періоди з 24 червня 2020 року по 30 липня 2020 року та з 23 вересня 2020 року по 12 квітня 2021 року в сумі 5447,08 грн., інфляційні втрати за період з 23 вересня 2020 року по 12 квітня 2021 року в сумі 18680,68 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за періоди з 24 червня 2020 року по 30 липня 2020 року та з 23 вересня 2020 року по 12 квітня 2021 року в сумі 5447,08 грн., інфляційні втрати за період з 23 вересня 2020 року по 12 квітня 2021 року в сумі 18680,68 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та напарити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Ірпінського міського суду Київської області.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що йому не було забезпечено належне право на захист, оскільки суд розглянув справу 29 липня 2021 року, а його відзив надійшов до суду першої інстанції 30 липня 2021 року, в межах визначеного судом строку для подання відзиву.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки він є внутрішньо переміщеною особою, його фактичне місце проживання/перебування зареєстроване АДРЕСА_1 , а тому справа підсудна Ірпінському міському суду Київської області.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судомвстановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 400277,20 грн., завдану внаслідок знищення її майна пожежею, в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4386,97 грн. Також додатковим рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення експертиз у розмірі 12012 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткове рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року, залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зупинено виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткового рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року, додаткове рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року змінено, визначено суму майнової шкоди, завданої внаслідок знищення майна пожежею, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у розмірі 245021 грн., розмір витрат по сплаті судового збору - у розмірі 2450,20 грн., а розмір витрат на проведення експертного дослідження № 658 від 20 лютого 2019 року - у розмірі 4290 грн. Поновлено виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткового рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у зміненій за результатами касаційного перегляду частині.

Постановою старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кудрановського Ю.В. від 23.10.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 329/382/19, виданого Чернігівським районним судом Запорізької області 15.10.2020.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишено рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року, додаткове рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року в цій справі в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року, - відмовлено. Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року, - залишено в силі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, що їх регулюють.

За приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 524, 533-535 і 625 ЦК України визначено, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року(справа № 758/1303/15-ц).

Положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, про те, що за приписами ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 , що підтверджує Постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №329/382/19 про стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок знищення майна пожежею, у розмірі 245021 грн., витрат по сплаті судового збору - у розмірі 2450,20 грн., витрат на проведення експертного дослідження № 658 від 20 лютого 2019 року - у розмірі 4290 грн.

Враховуючи те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, за період з 24 червня 2020 року (дата набрання законної сили рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додатковим рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року) по 30 липня 2020 року (дата зупинення виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року та додаткового рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року), складають 1267,15 грн., а за період з 23 вересня 2020 року (дата ухвалення постанови судом касаційної інстанції) по 12 квітня 2021 року (дата складання позову) складають 4179,93 грн., на загальну суму 5447,08 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, інфляційні втрати за період з 23 вересня 2020 року (дата ухвалення постанови судом касаційної інстанції) по 12 квітня 2021 року (дата складання позову) складають 18680,68 грн.

Колегія суддів погоджується із зазначеними розрахунками, крім того судом першої інстанції вірно враховано, що відповідачем зазначена сума 3% річних та інфляційних втрат не оспорювалася.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що йому не було забезпечено належне право на захист, оскільки суд розглянув справу 29 липня 2021 року, а його відзив надійшов до суду першої інстанції 30 липня 2021 року, в межах визначеного судом строку для подання відзиву, колегією суддів відхиляється з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав 07.07.2021 року ухвалу про відкриття провадження від 03 червня 2021 року (а.с.60).

Відповідно до ухвали суду від 03.06.2021 року відповідачу надавався строк для надання відзиву в строк не пізніше 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Тобто, відповідач мав право не пізніше 22 липня 2021 року подати свій відзив на позовну заяву.

При цьому, 19.07.2021 року відповідач направив до суду першої інстанції заяву про відвід судді Богослова А.В., який був розглянутий судом.

Відзив у визначений строк відповідач не подав.

Інші заяви відповідача були направлені до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку лише 23 липня 2021 року, тобто після закінчення строку для подання відзиву, інших заяв та клопотань, та надійшли до суду 30.07.2021 року, тобто після ухвалення рішення.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки він є внутрішньо переміщеною особою, його фактичне місце проживання/перебування зареєстроване АДРЕСА_1 , а тому справа підсудна Ірпінському міському суду Київської області.

Вказані доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються, оскільки вони спростовуються положеннями п.6 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції розглянуто справу з дотриманням правил територіальної підсудності.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: