Справа № 301/1310/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,

за участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року, ухвалене суддею Дарудою І.А., повний судове рішення складено 06.06.2018,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 24.10.2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKIWGК00000030, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти готівкою через касу у розмірі 33 674,00 доларів США на строк до 23.10.2015, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Того ж дня у забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 03.06.2016 допустив заборгованість у розмірі 334 304,70 доларів США, яка складалася із: 31 808,82 доларів США - заборгованості за кредитом;

68 471,65 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом;

5 280,00 доларів США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом;

228 744,23 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по тілу кредиту в розмірі 31 808,82 доларів США та по процентах за користування кредитом у розмірі 21 418,04 доларів США, а всього 53 226,86 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 03.06.2016 - 1 333 332,84 гривень.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 травня

2018 року у задоволенні позову банку відмовлено внаслідок недоведеності позовних вимог.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у позовних вимогах до ОСОБА_1 про стягнення з нього кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки є відсутні підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові в цій частині, так як в обґрунтування оскарженого рішення місцевого суду покладено недопустимий доказ у розумінні ст. 78 ЦПК України, а при проведені судової експертизи допущені порушення науково-методичних рекомендацій із питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Міністерством юстиції України 08.01.1998.

Стверджував апелянт і те, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 в кредитному договорі, він не заперечував сам факт укладення кредитного договору та перед експертом не ставив питання з приводу справжності його підпису у цьому договорі, а отже дана обставина не підлягає доказуванню в розумінні вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Від імені ОСОБА_1 за дорученням ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20.06.2019 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.05.2018 у частині відмови у позовних вимогах банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю позовних вимог скасовано.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 31 808,82 доларів США та за процентами за користування кредитом у розмірі 21 418,04 доларів США, а також вирішено питання про судові витрати.

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 20.06.2019 в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та справу в цій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представниця позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») - Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, уважала її безпідставною та просила оскаржене рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Водночас апеляційний суд констатує, що в розумінні вимог ч. 3 ст. 3, ч. 6 ст. 19, частин 1, 2 ст. 60 ЦПК України під час нового апеляційного розгляду цієї справи, не є належним представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до наданого нею суду апеляційної інстанції нотаріально посвідченої довіреності від 10.08.2021.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., відповідачки ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою ст. 3 ЦПК України регламентовано, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час учинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 не оскаржене, а відтак, у силу приписів вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Судом під час нового апеляційного розгляду справи встановлено, що 24.10.2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір MKIWGК00000030, за умовами якого банк зобов`язався надати йому кредитні кошти готівкою через касу на строк до 23 жовтня 2015 року (включно) у вигляді невідновлюваної лінії у розмірі 33 674,00 доларів США на купівлю нерухомості в сумі 30 000 доларів США й на оплату страхових платежів - 3 674 доларів США, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а також сплатою комісії щомісяця в розмірі 0,16% від суми наданого кредиту та сплатою комісії одноразово в момент надання кредиту в розмірі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди в розмірі згідно з пунктом 1.3 договору.

Цього ж дня ж дня на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.2005 ОСОБА_3 , який

є батьком відповідача ОСОБА_1 , продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони стверджують, що цей продаж здійснений за 70 000 грн. Розрахунок між сторонами проведено повністю до підписання цього договору.

На підставі укладеного іпотечного договору від 26.10.2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 забезпечені вимоги іпотекодержателя, що випливають із зазначеного вище кредитного договору та предметом іпотеки є житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком позивача, то станом на 03.06.2016 ОСОБА_4 має перед банком заборгованість у розмірі 334 304,70 доларів США, яка складається з: 31 808,82 доларів США заборгованості за кредитом; 68 471,65 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 280,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 228 744,23 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Як констатовано у ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими, зокрема для суду апеляційної інстанції під час нового розгляд справи.

Так, скасовуючи у даній справі судове рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 з одночасною передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду другої інстанції, касаційний суд зазначив таке.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, а не реальним. За змістом установлених у цій справі обставин, Верховний Суд констатував, що є правильними висновки суду апеляційної інстанції про те, що при укладенні даного кредитного договору сторони погодили між собою усі істотні умови, що стверджується підписом ОСОБА_1 у ньому, та ним ця обставина не заперечувалася. Заразом ОСОБА_1 не оспорювалось укладення ним указаного кредитного договору, мало місце погашення кредиту в розмірі 694,81 доларів США та він до правоохоронних органів щодо вчинення шахрайських дій щодо отримання кредитних коштів не звертався.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій указував, що жодного платежу на виконання зазначеного кредитного договору не сплачував (т.1, а.с.123-125).

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом 04.07.2016 (т.1, а.с.21), а вимоги за ним розраховані станом на 03.06.2016.

При цьому Касаційний цивільний суд Верховного Суду наголосив, що апеляційний суд не врахував, а саме: - що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу; що внесення позичальником чергового платежу свідчить про визнання лише певної частини зобов`язання (чи періодичного платежу) та не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що після закінчення визначеного договором строку кредитування, тобто 23.10.2015, право кредитодавця-банку з цього часу нараховувати ОСОБА_1 передбачені договором проценти за кредитом припинилися. Права банку в цьому випадку можуть бути захищені в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, однак з такими вимогами у цій справ банк не звертався.

За таких обставин, апеляційний суд уважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути кредитну заборгованість починаючи з липня 2013 року (передує трирічному строку до дня звернення до суду 04.07.2016) по 23 жовтня 2015 року (строк закінчення дії кредитного договору), що становить 28 місяців.

Водночас колегія суддів не бере до уваги наданий безпосередньо в судовому засіданні під час нового апеляційного розгляду цієї справи представницею позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дурдинець Р.Ю. за вказаний вище період розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , оскільки він включає наявну і нараховану йому заборгованість до липня 2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

При цьому як убачається з пункт 1.1. даного кредитного договору, то ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати щомісячний платіж у сумі 553,94 доларів США на погашення кредитної заборгованості за договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками і комісією. А відтак із нього на користь банку слід стягнути 15 510,32 доларів США (553,95 доларів США х 28 місяців), що за курсом 25,05 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.06.2016 складає 388 533,51 гривень.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач у повній мірі не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, у межах перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, які знайшли лише часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині нового апеляційного розгляду справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин рішення місцевого суду в частині щодо ОСОБА_1 не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України в цій частині підлягає до скасування та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід частково стягнути понесені позивачем-апелянтом судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року скасувати.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № MKIWGK00000030 від 24.10.2005 в сумі 15 510,32 доларів США, що за курсом 25,05 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.06.2016 складає 388 533,51 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати по 7 285 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді