Постанова

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 757/3996/15-ц

провадження № 61-21029св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач- ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Марількомфрукт», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пашинська Ольга Миколаївна,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Товариство з обмеженою відповідальністю «Марількомфрукт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Марількомфрукт» (далі - ТОВ «Марількомфрукт»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пашинська О. М. (далі - приватний нотаріус Пашинська О. М.) про стягнення заборгованості за договором від 29 грудня 2011 року № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву та договором поруки від 29 листопада 2011 року № 151311Р17 у розмірі 38 337 366,23 дол. США, 19 450 414,58 грн та судових витрат.

Позов обгрунтований тим, що 29 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроновоком» (далі - ТОВ «Агроновоком») і ПАТ «Укрексімбанк» укладений договір № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитива, із змінами і доповненнями, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 39 600 000,00 дол. США строком до 30 вересня 2013 року.

Згідно із заявою ТОВ «Агроновоком» від 31 липня 2013 року АТ «Укрексімбанк» 06 серпня 2013 року відкрив акредитив 13412ТР756 на суму 5 499 999,76 дол. США на користь CargillInternational SA, Switzerland через банк RaiffeisenBank InternationalAG, Vienna. Цією заявою позичальник ТОВ «Агроновоком» надав розпорядження здійснити платіж після виконання умов акредитива, платіж має виконуватися з відстроченням платежу для ТОВ «Агроновоком» до 04 серпня 2014 року (360 днів від дати акцепту документів).

АТ «Укрексімбанк» 04 серпня 2014 року здійснило платіж згідно з умовами акредитива та інструкціями Raiffeisen BankInternational AG, Vienna, в сумі 5 499 999,76 дол. США, виконавши зобов`язання за акредитивом, а у позичальника ТОВ «Агроновоком» виникла заборгованість перед АТ «Укрексімбанк» у розмірі 5 499 999,76 дол. США згідно з умовами кредитного договору.

Також позивач зазначав, що за заявою ТОВ «Агроновоком» від 31 липня 2013 року АТ «Укрексімбанк» 09 серпня 2013 року відкрило акредитив 13422ТР840 на суму 24 999 999,81 дол. США на користь Cargill Incorporated Petroleum Trading (США) через банкCredit Suisse AG, Vienna. Цією заявоюпозичальник надав розпорядження здійснити платіж після виконання умов акредитива до 07 серпня 2014 року. АТ «Укрексімбанк» 07 серпня 2014 року здійснило платіж згідно з умовами акредитива та інструкціями Credit SuisseAG, Vienna в сумі 24 999 999,81 дол. США, виконавши зобов`язання за акредитивом. Таким чином, з 07 серпня 2014 року у позичальника виникла заборгованість перед кредитором у розмірі 24 999 999,81 дол. США, яка є непогашеною.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_1 укладений договір поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17, із змінами і доповненнями, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне і повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Позивач стверджував, що позичальник належним чином свої зобов`язання не виконував, у зв`язку із чим станом на 28 січня 2015 pоку існує заборгованість у розмірі 38 337 366,23 дол. США та 19 450 414, 58 грн, із яких:

- 30 499 999,57 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом;

- 593 055,55 дол. США - заборгованість за строковими процентами за користування кредитом;

- 2 744 059,95 дол. США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом;

- 16 550 157,16 грн - прострочена комісія за управління кредитом;

- 239 075,24 грн - прострочена комісія за забезпечення виконання розрахунків за непокритими акредитивами;

- 3 892 583,28 дол. США - пеня за прострочення терміну погашення кредиту;

- 147 837,82 дол. США - пеня за прострочення терміну сплати процентів;

- 1 381 248,10 грн - пеня за прострочення терміну сплати комісій;

- 459 830,07 дол. США - три проценти річних згідно із статтею 625 ЦК України у зв`язку з простроченням зобов`язань за кредитним договором зі сплати кредиту та процентів;

- 153 726, 51 грн - три проценти річних згідно із статтею 625 ЦК України у зв`язку з простроченням зобов`язань за кредитним договором зі сплати комісій;

- 1 126 207,57 грн - втрати від інфляції у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісій.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17, укладеного між ним, АТ «Укрексімбанк» і ТОВ «Агроновоком».

Мотивуючи вимоги зустрічного позову, зазначав, що йому не було відомо про укладення договору поруки. З тексту договору поруки вбачається, що він підписаний ОСОБА_2 , який діяв від його імені на підставі довіреності від 26 грудня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом, реєстровий номер 3623, однак 26 грудня 2011 року він довіреності не видавав. Також стверджував, що не був ознайомлений з умовами кредитного договору, забезпеченого порукою, та не надавав згоди щодо солідарної відповідальності за його своєчасне і повне виконання. Усупереч його інтересам та поза його волею на нього покладено борги ТОВ «Агроновоком» у великих розмірах унаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_2 з ТОВ «Агроновоком» і ПАТ «Укрексімбанк», що є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2011 року № 151311К25 в розмірі 38 337 366,23 дол. США та 19 288 403,03 грн, а такожсудовий збір. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник не погасив заборгованість за кредитним договором, узв`язку з чим є правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом, процентами, а також заборгованості за комісіями. Несплата процентів за користування кредитом та комісій у строки, встановлені кредитним договором, а також несвоєчасне погашенням кредиту, є достатньою правовою підставою для нарахування три проценти річних за весь період прострочення повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісій. ОСОБА_2 при укладенні договору поруки та внесенні до нього змін і доповнень діяв на підставі та у межах наданих ОСОБА_1 повноважень, згідно з довіреностями. Технічна помилка, що полягає у неправильній вказівці у договорі поруки дати видачі довіреності (26 грудня 2011 pоку замість 12 серпня 2013 року), не є підставою для визнання договору недійсним та не впливає на його дійсність. ОСОБА_1 не довів, що представник ОСОБА_2 за договором поруки вступив у зловмисну домовленість із рештою сторін - АТ «Укрексімбанк» і ТОВ «Агроновоком» (ТОВ «Марількомфрукт») і діяв при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Тому позов, поданий АТ «Укрексімбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як з поручителя, підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно зазначив, що допущена у спірному договорі поруки технічна помилка стосовно зазначення дати довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_2 , «26 грудня 2011 року» замість «27 грудня 2011 року», не може бути підставою для визнання договору поруки недійсним відповідно до статті 232 ЦК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 не надав, а отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог і відсутність правових підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги про те, що договір поруки є недійсним з підстав, визначених у статті 229 ЦК України, не підлягають розгляду апеляційним судом, оскільки відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Ні відповідач, ні його представник у суді першої інстанції не заявляли позовних вимог про визнання договору поруки недійсним з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, а тому апеляційний суд не має правових підстав розглядати такі вимоги, заявлені у апеляційній скарзі. Разом з тим, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що без згоди ОСОБА_1 збільшений обсяг його відповідальності за договором поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17, а отже, порука є припиненою. Обґрунтовуючи свої доводи, представник відповідача посилався на те, що між сторонами кредитного договору з 10 лютого 2012 року до 31 січня 2013 року укладалися додаткові угоди, якими вносилися зміни з приводу граничного строку відкриття акредитива, наслідком чого є зміна кінцевого терміну нарахування та сплати комісії за управління кредитною лінією на підставі підпункту 4.1.2. кредитного договору. З наданих суду першої інстанції документів відомо, що ОСОБА_1 надав письмові згоди як на укладення договору поруки, так і на внесення змін до кредитного договору, на поширення поруки на договори купівлі-продажу, укладені з компанією Cargill Incorporated Petroleum Trading (США), на внесення змін до договору поруки та внесення у майбутньому будь-яких змін та/або доповнень до договору поруки, у тому числі змін в частині збільшення розміру основного зобов`язання, зміни виду кредитної угоди та будь-якихінших змін(а. с.146-149, т. 2). Крім того,сторони в пункті 2.1.8 договору поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17 погодили, щопоручитель надав згоду на забезпечення порукою всіх зобов`язань позичальника за кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені у майбутньому.Також апеляційний суд врахував, що спірна заборгованість виникла на підставі акредитивів, які були відкритті після надання згоди поручителем ОСОБА_1 на внесення змін до договору поруки від 26 липня 2013 року та внесення змін до договору поруки від 05 серпня 2013 року. За таких обставин підстав для припинення поруки не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення, задовольнити його зустрічний позов та залишити без задоволення первісний позов банку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що договір поруки від імені поручителя підписаний на підставі довіреності, яка не існує. Помилка, в договорі поруки щодо дати видачі довіреності має істотне значення для цього правочину, оскільки на підставі цієї довіреності, яку довіритель не видавав, у нього виникли права та обов`язки щодо виконання кредитного договору.

Крім того, без його згоди збільшено обсяг відповідальності (кінцевий термін нарахування та сплати комісії за управління кредитною лінією), що є підставою припинення поруки.

Банк не надав доказів, що ОСОБА_1 був повідомлений про укладення додаткових договорів, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника.

Твердження ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов договору (пункт 2.1.8. договору поруки) є безпідставними, оскільки положення зазначеного договору не містять інформації, що така зміна та доповнення до основного договору повинні здійснюватися без повідомлення поручителя і не свідчить про його відмову від узгодження можливих змін.

ОСОБА_1 погодився лише на зміну термінів з «невідновлювальної кредитної лінії» на «відновлювальну кредитну лінію», тобто на зміни, які були внесені до пункту 1.24 статті 1 «терміни» на підставі пункту 2 додаткової угоди від 29 липня 2013 року № 151311К25-6 до кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції щодо цих обставин зробив неправильні висновки, взявши до уваги лише позицію банку.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 посилався лише на зловмисну домовленість представників сторін як на підставу недійсності договору поруки, проте в апеляційній та касаційній скаргах зазначає про укладення договору поруки під впливом помилки та посилається на припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, ОСОБА_1 надав згоду на забезпечення порукою всіх зобов`язань позичальника за кредитним договором, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Постанова Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 752/9256/15-ц не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки суди встановили інші обставини у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Технічна помилка в даті довіреності не є помилкою у розумінні статті 229 ЦК України, тому не може бути підставою недійсності договору поруки. Також позивач пропустив трирічний строк звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору поруки, який підлягає обчисленню з дня укладення договору.

Жодною додатковою угодою до кредитного договору не було збільшено обсяг відповідальності скаржника згідно з договором поруки, усі зміни до кредитного договору вносилися за згодою скаржника з додержанням умов кредитного договору, договору поруки та законодавства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2011 року між AT «Укрексімбанк» і ТОВ «Агроновоком», яке змінило своє найменування на ТОВ «Марількомфрукт», укладений договір № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитива, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття акредитивів в рамках невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії у розмірі 46 000 000,00 дол. США, граничним строком відкриття акредитива до 31 січня 2012 року, строком погашення 360 календарних днів з дати відкриття акредитива/акцепту документів (відповідно до умов кожного окремого акредитива) на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені договором. Пунктом 3.2.4 договору сторони погодили проценту ставку за користування кредитом у розмірі 25 % річних, а пунктом 3.2.5 - сплату позичальником комісій.

Далі між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 10 лютого 2012 року № 151311К25-1, від 23 березня 2012 року № 151311К25-2, від 10 серпня 2012 року № 151311К25-3, від 04 січня 2013 року № 151311К24-4, від 15 січня 2013 року № 151311К25-5, якими змінювалися граничні строки відкриття акредитива, доповнювалися поняття термінів і цілей договору, розміру комісій.

29 липня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 151311К25-6 до кредитного договору, згідно з якою сторони, зокрема, доповнили пункт договору «терміни», визначили новий ліміт кредитної лінії у розмірі 39 600 000,00 дол. США з граничним строком відкриття акредитива до 30 вересня 2013 року, змінили у тексті договору слова «невідновлювальна кредитна лінія» на «відновлювальна кредитна лінія», виклали у новій редакції пункти договору про комісії та плати за кредитом.

На виконання умов кредитного договору за заявою позичальника від 31 липня 2013 року банк 06 серпня 2013 року відкрив акредитив 13412ТР756 на суму 5 499 999,76 дол. США, згідно з контрактом від 19 лютого 2013 pоку № (1)GLS3370XA (2)GLS3014XC (3)GLS3450X (4)GLS3276AX, із зміною № 1 від 21 червня 2013 pоку, на користь Cargill International SA, Switzerland через банк Raiffeisen Bank International AG, Vienna. За заявою позичальник ТОВ «Агроновоком» надав розпорядження здійснити платіж після виконання умов акредитива, а АТ «Укрексімбанк» 04 серпня 2014 року здійснило платіж згідно з умовами акредитива та інструкціями Raiffeisen Bank International AG, Vienna, в сумі 5 499 999,76 дол. США.

09 серпня 2013 року банк відкрив акредитив 13422ТР840 на суму 24 999 999,81 доларів США згідно з контрактом № 308778/1 від 12 березня 2013 року, на користь Cargill Incorporated Petroleum Trading (США) через банк Credit Suisse AG, Vienna, за заявою позичальник надав розпорядження здійснити платіж після виконання умов акредитива, а АТ «Укрексімбанк» 07 серпня 2014 року здійснив платіж згідно з умовами акредитива та інструкціями Credit Suisse AG, Vienna в сумі 24 999 999,81 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між AT «Укрексімбанк», ТОВ «Агроновоком», яке змінило своє найменування на ТОВ «Марількомфрукт», і ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 , укладений договір поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, а саме зобов`язання позичальника, передбачені кредитною угодою (договір про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву від 29 грудня 2011 року № 151311К25), щодо відшкодування суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій, а також будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

У пункті 3.2. договору поруки сторони погодили, що у випадку не виконання позичальником основного зобов`язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання у поручителя та/або позичальника як у солідарних боржників.

05 серпня 2013 року між сторонами договору поруки укладена додаткова угода № 151311Р-17-1 до договору поруки від 29 грудня 2011 року, за якою був змінений термін кредитування.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитними договорами, станом на 28 січня 2015 pоку утворилася заборгованість у розмірі 38 337 366,23 дол. США та 19 450 414, 58 грн, у тому числі із: 30 499 999,57 дол. США простроченої заборгованості за кредитом; 593 055,55 дол. США заборгованості за строковими процентами за користування кредитом; 2 744 059,95 дол. США заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом; 16 550 157,16 грн простроченої комісії за управління кредитом; 239 075,24 грн простроченої комісії за забезпечення виконання розрахунків за непокритими акредитивами; 3 892 583,28 дол. США пені за прострочення терміну погашення кредиту; 147 837,82 дол. США пені за прострочення терміну сплати процентів; 1 381 248,10 грн пені за прострочення терміну сплати комісій; та 3 % річних за прострочення зобов`язань: зі сплати кредиту і процентів у розмірі 459 830,07 дол. США; зі сплати комісії у розмірі 153 726, 51 грн, 1 126 207,57 грн - втрати від інфляції у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісій.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16 березня 2015 року, в якому виправлено описку ухвалою Господарського суду м. Києва від 31 березня 2015 року, у справі № 910/3531/15-г стягнено з ТОВ «Агроновоком» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 30 499 999,57 дол. США - простроченої заборгованості за кредитом від 29 грудня 2011 року № 151311К25, 593 055,55 дол. США - заборгованості за строковими процентами за користування кредитом; 2 744 059,95 дол. США - заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом; 16 550 157,16 грн - простроченої комісії за управління кредитом; 239 075,24 грн - простроченої комісії за забезпечення виконання розрахунків за непокритими акредитивами; 3 892 583,28 дол. США - пені за прострочення терміну погашення кредиту; 147 837,82 дол. США - пені за прострочення терміну сплати процентів; 1 381 248,10 грн - пені за прострочення терміну сплати комісій; 459 830,07 дол. США - три проценти річних згідно із статтею 625 ЦК України у зв`язку з простроченням зобов`язань за кредитним договором зі сплати кредиту та процентів; 153 726,51 грн - три проценти річних згідно із статтею 625 ЦК України у зв`язку з простроченням зобов`язань за кредитним договором зі сплати комісій; 1 126 207,57 грн - втрати від інфляції у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісій та 73 080,00 грн - судового збору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18 травня 2016 року порушено провадження у справі про банкрутство боржника ТОВ «Марількомфрукт» за його заявою в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а ухвалою Господарського суду Миколаївської області у справі від 13 липня 2016 року № 915/471/16 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Марількомфрукт» на загальну суму 1 321 380 201,53 грн.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року ТОВ «Марількомфрукт» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Мар`яш І. Л., 25 травня 2016 року за № 31834 здійснено оприлюднення цієїї постанови на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України.

24 червня 2016 року АТ «Укрексімбанк» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із заявою № 010-5/814 про визнання грошових вимог у сумі 1 321 380 201,53 грн, з яких: 1 292 364 206,37 грн заборгованості за договором про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву від 29 грудня 2011 року № 151311К25, 173 442 802,42 грн штрафних санкцій, 73 080 грн судового збору у справі № 910/3531/15-г та 2 756 грн судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до банкрута.

Суди також встановили, що 26 липня 2013 року ОСОБА_1 надав письмову згоду на внесення змін до договору поруки, а саме: зміни виду кредитної лінії з «невідновлювальної» на «відновлювальну»; зменшення ліміту кредитної лінії на 6 400 000 дол. США, з 46 000 000 дол. США до 39 600 000 дол. США; розповсюдження поруки на договори купівлі-продажу, укладені з компанією Cargill Incorporated, Petroleum Trading (США) (а. с.148 т.2).

5 серпня 2013 року ОСОБА_1 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боярчук О. Б., зареєстрованою за № 749, уповноважив ОСОБА_2 внести зміни до договору поруки № 151311Р17, укладеного 29 грудня 2011 року, від його імені із ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», у зв`язку із внесенням змін до договору про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документального непокритого акредитиву № 151311К25 від 29 грудня 2011 року, а саме зміни виду кредитної лінії з «невідновлювальної» на «відновлювальну», зменшення ліміту кредитної лінії на 6 400 000, 00 дол. США, з 46 000 000 дол. США до 39 600 000, 00 дол. США, розповсюдження поруки на договори купівлі-продажу, укладені зкомпанієюCargill Incorporated, Petroleum Trading (США), а також внесення у майбутньому будь-яких інших змін та/або доповнень до договору поруки, у тому числі, але не виключно, змін в частині збільшення /зменшення розміру основного зобов`язання, змін виду кредитної угоди, зміни розміру ліміту кредитної лінії, розірвання договору поруки, та будь-яких інших змін з урахуванням умов цієї довіреності, для чого укладати відповідні договори до додаткової угоди (а. с.149 т. 2).

5 серпня 2013 року ОСОБА_2 на підставі вказаної довіреності від імені ОСОБА_1 підписав додаткову угоду до договору поруки, згідно якої термін кредитна угода викладена у новій редакції: «договір про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву від 29.12.11 № 151311К25, укладена між кредитором та позичальником, відповідно до якої кредитор відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 39 600 000 доларів США в рамках торговельного фінансування шляхом відкриття документарних непокритих акредитивів, строком погашення 360 календарних днів з дати відкриття акредитиву/акцепту документів, з метою забезпечення зобов`язання боржника перед компаніями «Cargill Financisl Solution LLS» (США), «Cargill, Incorporated» (США), «Cargill International SA» (Швейцарія) та Cargill Incorporated Petroleum Trading (США), згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між боржником та вказаними компаніями на умовах, визначених кредитним договором, з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов кредитної угоди».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційну скаргу у цій справі подано у листопаді 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, який діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У статті 610 ЦК Українивизначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Нормами статей 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

У позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу недійсності договору поруки посилався на зловмисну домовленість представників сторін, зазначав, що не був обізнаний про підписання від його імені договору поруки і довіреності на ім`я ОСОБА_2 26 грудня 2011 року не видавав.

Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Суди встановили, що листом від 20 грудня 2011 року ОСОБА_1 повідомив AT «Укрексімбанк» про свою згоду виступити поручителем за зобов`язаннями ТОВ «Агроновоком», що випливають з договору про відкриття кредитної лінії, який буде укладено між AT «Укрексімбанк» і ТОВ «Агроновоком» на суму 46 000 000,00 дол. США на термін дії вищезазначеного договору про відкриття кредитної лінії (а. с.146, т. 2).

27 грудня 2011 року ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , в якій уповноважив від його імені на укладення з АТ «Укрексімбанк» або будь-яким відокремленим підрозділом цього банку та подальшу реалізацію договору поруки, внесення змін та/або доповнень до договору поруки.

Вказаною довіреністю ОСОБА_1 надав право ОСОБА_2 , зокрема, визначати істотні умови договору поруки, договорів про внесення змін до договору поруки, інших змін, додатків до таких документів, розписуватися за нього у договорі поруки, договорах про внесення змін до договору поруки, інших пов`язаних з цим договором поруки документах, розрахункових та/або касових документах. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О. М. і зареєстрована у реєстрі за № 3643 (а. с. 173, т. 2).

29 грудня 2011 року ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , уклав з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України (АТ «Укрексімбанк») договір поруки № 151311Р17 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Агроновоком» за договором про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву від 29 грудня 2011 року № 151311К25 з лімітом у сумі 46 000 000,00 дол. США.

Крім того, 15 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрексімбанк» з листом, у якому зазначив, що він як поручитель на підставі договору поруки від 29 грудня 2011 року № 151311Р17 за зобов`язаннями ТОВ «Агроновоком» за договором від 29 грудня 2011 року № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитива, надає згоду на перенесення строку оплати комісії за забезпечення виконання розрахунків за непокритими акредитивами за грудень 2012 року, з 15 січня 2013 року до 18 січня 2013 року.

У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, провадження № 61-11797св18, щодо застосування статті 232 ЦК України зазначено, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним.

Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. Не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин, - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Наявність в оспорюваному договорі поруки технічної помилки (описки) в даті довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_2 , «26 грудня 2011 року» замість «27 грудня 2011 року», сама по собі не свідчить про те, що мала місце зловмисна домовленість представника поручителя з банком та позичальником.

ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що він не мав наміру забезпечувати виконання ТОВ «Агроновоком» зобов`язань за договором від 29 грудня 2011 року № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву, не підписував 05 серпня 2013 року додаткової угоди № 151311Р-17-1 до договору поруки від 29 грудня 2011 року, за якою був змінений термін кредитування, та не позиціонував себе як поручитель ТОВ «Агроновоком» у листуванні з банком.

Крім того, довіреність, на підставі якої діяв представник поручителя під час укладення оспорюваного договору, не скасована, недійсною не визнана.

За таких обставин, не встановивши, що мала місце зловмисна домовленість представника ОСОБА_1 , банку й позичальника, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в зустрічному позові.

Зустрічний позов мотивований посиланням на зловмисну домовленість представників сторін як на підставу недійсності договору поруки, проте в апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_1 зазначає про укладення договору поруки під впливом помилки та посилається на припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки вимог на підставі частини першої статті 229 ЦК України ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві не заявляв, Верховний Суд не перевіряє дійсність оспорюваного договору поруки за наведеними нормами ЦК України.

Щодо доводів касаційної скарги про припинення поруки, недостатність попередньої згоди поручителя на зміну умов договору (пункт 2.1.8. договору поруки), а також що ОСОБА_1 погодився лише на зміну термінів з «невідновлювальної кредитної лінії» на «відновлювальну кредитну лінію», тобто на зміни, які були внесені до пункту 1.24 статті 1 «терміни» на підставі пункту 2 додаткової угоди від 29 липня 2013 року № 151311К25-6 до кредитного договору, то Верховний Суд зазначає таке.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя, встановив, що додатковими угодами, укладеними між банком та позичальником, вносилися зміни до пункту 3.1.1. кредитного договору стосовно визначення граничного строку відкриття акредитива.

Пунктом 3.2.2. кредитного договору визначено, що термін погашення кредиту/дата платежу за акредитивами: 360 календарних днів з дати відкриття акредитиву/акцепту документів (відповідно до умов кожного окремого акредитиву).

Згідно пунктом 4.1.2. кредитного договору комісія за управління кредитною лінією у розмірі, визначеному в пп.3.2.5.2. договору, нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов`язання позичальника за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за договором.

Пунктом 2.1.8. договору поруки № 151311Р17 від 29 грудня 2011 року поручитель надав згоду на забезпечення порукою всіх зобов`язань позичальника за кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені у майбутньому.

Оцінивши письмові докази у справі, суди встановили, що ОСОБА_1 надав письмові згоди як на укладення договору поруки, так і на внесення змін до кредитного договору, на розповсюдження поруки на договори купівлі-продажу, укладені з компанією Cargill Incorporated Petroleum Trading (США), на внесення змін до договору поруки та внесення у майбутньому будь-яких змін та/або доповнень до договору поруки, у тому числі змін в частині збільшення розміру основного зобов`язання, зміни виду кредитної угоди та будь-яких інших змін (а. с.146 - 149 т. 2).

Суди також встановили, що спірна заборгованість виникла на підставі акредитивів, які були відкритті після надання згоди поручителем ОСОБА_1 на внесення змін до договору поруки від 26 липня 2013 року та внесення змін до договору поруки від 5 серпня 2013 року.

Посилання в касаційній скарзі на посанову Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі 752/9256/15-ц є необгрунтованим, оскільки у цій справі суди встановили інші обставини щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Оцінивши доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених обставин справи, Верховний Суд зазначає, що висновок судів про відсутність підстав для припинення поруки є обгрунтованим.

Таким чином, розглядаючи цей позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги повторюють зміст апеляційної скарги, яким суд надав належну оцінку, не спростовують правильності висновків суду і не дають підстав вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі, власним тлумаченням норм матеріального права та змісту договорів, необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко