РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/1908/20

Провадження № 22-ц/4815/1371/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року (ухвалене у складі судді Штогуна О.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просить: визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області Мельник Наталією Василівною 12 липня 2000 року, реєстраційний №88; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Рівненською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області 29 жовтня 2002 року, реєстраційний №1-2266; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., реєстраційний № 1125.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до неї та її дітей і внука про усунення перешкод в користуванні майном, у якому вона просить суд виселити їх з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Стверджує, що право власності на даний будинок набуто ОСОБА_2 з порушенням закону. Спірний будинок на праві приватної власності належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та є батьком її чоловіка ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 вказане майно за заповітом успадкувала його дружина ОСОБА_5 , про що Рівненською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області видано 29 жовтня 2002 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1-2266. Під час ознайомлення із спадковою справою на майно померлого ОСОБА_3 , вона виявила, що у ній знаходиться заповіт спадкодавця, посвідчений 12 липня 2000 року секретарем Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, яким він заповів все своє майно своїй дружині ОСОБА_5 . Окрім цього, у вказаній спадковій справі знаходиться заява від 08 жовтня 2002 року її чоловіка ОСОБА_4 , посвідчена секретарем Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, якою він відмовився від спадщини після смерті батька на користь матері. Вказаний заповіт ОСОБА_3 та заяву ОСОБА_4 вважає підробленими, а відповідно дані документи та свідоцтво видане на підставі них є недійсними. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Вона та її діти належали до першої черги спадкування та проживаючи постійно з спадкодавцем на день його смерті, а відповідно вважаються такими, що прийняли спадщину після нього. За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Рівненською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області 29 жовтня 2002 року, зареєстроване в реєстрі за №1-2266 та видане ОСОБА_5 , як єдиному спадкоємцю майна померлого ОСОБА_3 є незаконним та порушує її право та право її дітей, як спадкоємців ОСОБА_4 , на частку спадкового майна у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , як єдиному спадкодавцю за заповітом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., зареєстроване в реєстрі за №1-2266. Згідно вказаного свідоцтва ОСОБА_2 є спадкоємцем майна зазначеного в заповіті ОСОБА_5 , посвідченого 26 липня 2009 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Матвійчук В.К., зареєстрованого під №1853, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в тому числі з урахуванням 2/3 частин спадщини від якої відмовилися на користь ОСОБА_2 спадкоємці за заповітом: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відмову останніх від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 вважає незаконною, оскільки заяви про відмову від прийняття спадщини вони подали після спливу встановленого законом шестимісячного строку. За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., реєстраційний №1125, вважає таким, що порушує публічний порядок, встановлений в країні, згідно якого зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2021 року, в підготовчому засіданні, за заявою позивача, позовні вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , посвідченого секретарем Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області Мельник Наталією Василівною 12 липня 2000 року, реєстраційний №88 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Рівненською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області 29 жовтня 2002 року, реєстраційний №1-2266 залишені без розгляду.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , якій видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., зареєстроване в реєстрі за №1125, мала права на спадкування після ОСОБА_5 , а інші спадкоємці за заповітом - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у визначений рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2018 року, яке набрало законної сили, строк подали заяви про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_5 та приймаючи до уваги, що вказане свідоцтво видане відповідно до вимог чинного законодавства, місцевий суд дійшов переконання, що вказане свідоцтво скасуванню не підлягає. Крім цього, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 не являється спадкоємцем за законом або заповітом після ОСОБА_5 , а відповідно вона не має спадкових прав на майно спадкодавця, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., зареєстроване в реєстрі за №1125, не порушує її жодних прав, а позовна вимога про його скасування є безпідставною.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що чинне законодавство України не передбачає надання додаткового строку на подання заяви про відмову від спадщини. Тому вважає незаконним рішення Рівненського районного суду від 01.06.2018 року, яким надано такий строк ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які є спадкоємцям, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом подання відповідної заяви. Зауважує, що вона не брала участі у цивільній справі про надання додаткового строку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на подання заяви про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_5 , тому вважає, що відповідно до закону вона вправі спростовувати обставини, які встановлені зазначеним рішенням суду. За таких обставин, переконана, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 мала право на спадкування після смерті ОСОБА_6 і прийняла спадщину у встановленому законом порядку, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г., зареєстроване в реєстрі №1125 є недійсним в силу закону, оскільки два інших спадкоємці ОСОБА_7 і ОСОБА_6 також прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Заперечує, що зазначене свідоцтво, яке видане ОСОБА_2 не порушує її прав, оскільки, на відміну від останньої, два інших спадкоємця ОСОБА_7 і ОСОБА_6 визнали за її сім`єю право на проживання у спірному спадковому будинку. При цьому, стверджує, що їхні заяви до суду про те, що вони вважають законним оспорюване нею свідоцтво про право на спадщину і просять відмовити їй у позові, є підробленими, що їй підтвердив ОСОБА_6 ..

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого 20 квітня 2010 року виконавчим комітетом Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

На момент смерті ОСОБА_5 , їй на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 жовтня 2002 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В., зареєстроване в реєстрі за №1-2266.

Як вбачається із спадкової справи №547/2010 заведеної після смерті ОСОБА_5 (далі по тексту спадкова справа №547/2010), у ній міститься заповіт останньої, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук В.К. 26 вересня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за №1853.

Відповідно до змісту вказаного заповіту, ОСОБА_5 все те що їй буде належати і на що вона буде мати право за законом на день смерті заповіла в рівних частках кожному: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Згідно ст.1233 та ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч.1 ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вищеописане відповідає положенням ст.ст. 1268 1270 ЦК України.

Зважаючи на викладене, оскільки заповітом охоплено все майно спадкодавця, спадкування за законом можливе лише за умови відмови всіх спадкоємців за заповітом від прийняття спадщини.

В матеріалах спадкової справи №547/2010 наявні заяви трьох спадкоємців за заповітом про прийняття спадщини, а саме: ОСОБА_2 від 20 серпня 2010 року, ОСОБА_6 від 07 вересня 2010 року та ОСОБА_7 від 14 вересня 2010 року.

Окрім цього, в матеріалах спадкової справи №547/2010 міститься довідка №298, видана Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, з якої вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з нею були зареєстровані: невістка ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , онук ОСОБА_12 , онука ОСОБА_13 та онука ОСОБА_14 , які не являються спадкоємцями визначеними у заповіті.

01 червня 2018 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини, позивачам було визначено додатковий строк в два місяці, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду, для звернення з заявою до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 05 липня 2018 року,

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40).

26 липня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. із заявами про відмову від прийняття спадщини після матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що вищезазначене рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2018 року набрало законної сили і приймаючи до уваги, що спадкоємці за заповітом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у визначений даним рішенням строк подали заяви про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_9 , місцевий суд дійшов вірного висновку, що така відмова від спадщини здійсненна у межах чинного законодавства.

17 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г. видано ОСОБА_2 , як єдиному спадкоємцю за заповітом, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1125.

Відповідно до положень ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

ОСОБА_2 , якій видано спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, мала право на спадкування після ОСОБА_9 .. Підстави для скасування цього свідоцтва встановлені не були.

Разом з цим, ОСОБА_1 не являється спадкоємцем за законом або заповітом після ОСОБА_5 , відповідно вона не має спадкових прав на майно спадкодавця, а тому не наділена правом звернення до суду, як особа права якої порушено.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та ґрунтуються на незгоді скаржника з рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2018 року, яке набрало законної сили.

Фактично позиція позивача зводиться до поновлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їхніх спадкових прав на спірний будинок, однак останні, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного провадження справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримали. Маючи таке процесуальне право, як треті особи, самостійних вимог щодо предмету спору не заявили. Натомість заперечили щодо задоволення позову та надали у розпорядження місцевого суду відповідні заяви (а.с. 199, 200). Разом з цим, покликаючись на факт підробки даних заяв, ОСОБА_1 не надала жодних доказів про це.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 03 грудня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.