ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №591/6566/20

Номер провадження 22-ц/816/1640/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Остапенко Юлії Миколаївни,

відповідача - ОСОБА_2 та їх представника - ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 вересня 2021 року ухвалене у складі судді Князєва В.Б. в м. Суми, повний текст якого складений 17 вересня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , Громадська організація Садівниче об`єднання «Озерне» Садівниче товариство «Сільський енергетик», Сумська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним та скасування запису, визнання недійсним та скасування технічної документації із землеустрою, визнання недійсним присвоєння кадастрового номеру, визнання права власності на земельну ділянку, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, остаточно уточнивши свої позовні вимоги (т. 1, а.с. 107-112), просила:

визнати незаконним та скасувати пункт 21 Додатку 1 рішення VII сесії VII скликання Сумської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які знаходяться у їх користуванні» від 24 лютого 2016 року № 395- МР;

визнати незаконним та скасувати пункт 15 та 25 рішення XX сесії Сумської міської ради VII скликання від 25 січня 2016 року №1714-МР «Про надання у власність земельних ділянок»;

визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Резниченком М.О. та зареєстрованим за № 288;

визнати недійсним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 - номер запису про право власності - 19134359, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101;

визнати недійсною та скасувати технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_2 НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 », виготовлену та затверджену ФОП ОСОБА_7 ;

визнати недійсним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації на праві приватної власності за ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_2 , кадастровий номер :10:022:0284, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, дата державної реєстрації 19 квітня 2017 року;

визнати недійсним присвоєння державним кадастровим реєстратором об`єднаного кадастрового номеру земельних ділянок № 7 та № 29 за № :10:022:0300 та роз`єднати земельні ділянки;

визнати право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_1 ;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_1 , Громадська організація «Садівниче об`єднання «Озерне», садівниче товариство «Сільський енергетик».

Свої вимоги мотивувала тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8 . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки під № НОМЕР_2 площею 0,0415 га цільове призначення для садівництва, розміщена в садівничому товаристві «Сільський енергетик», кооперативу «Озерний», Баранівка, що належала померлому на праві власності. Під час оформлення своїх спадкових прав, позивачу стало відомо, що 09 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_5 звернулась із заявою до Сумської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки, яка належала батьку позивача. Рішенням Сумської міської ради від 24 лютого 2016 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_2 для садівництва у власність ОСОБА_5 , а рішенням Сумської міської ради від 25 січня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва ОСОБА_5 спірної земельної ділянки № НОМЕР_2 , кадастровий номер :10:022:0284. У подальшому, за договором купівлі-продажу від 19 квітня 2017 року ОСОБА_5 відчужує земельну ділянку за №29 у садівничому кооперативі відповідачу ОСОБА_2 , якою була розроблена технічна документація щодо об`єднання цієї земельної ділянки із суміжною земельною ділянкою під №7, присвоєно кадастровий номер :10:022:0300 та 04 вересня 2017 року в Державному реєстрі речових прав внесено запис про право власності ОСОБА_2 на цю об`єднану земельну ділянку, загальною площею 0,08626 га.

Позивач наголошує на тому, що правління ГО «СО «Озерне»» було обізнане про існування державного акту на земельну ділянку АДРЕСА_1 та умисно, всупереч вимог чинного законодавства, надало згоду на їх передачу ОСОБА_5 , чим порушило права приватної власності спадкодавця ОСОБА_8 .

Посилаючись на те, що земельна ділянка вибула із володіння та власності померлого ОСОБА_8 поза його волею та без законних на те підстав, а тому має бути витребувана з чужого незаконного володіння.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 вересня 2021 року, з урахуванням виправлень внесених ухвалою цього ж суду від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 21 додатку 1 рішення VII сесії VII скликання Сумської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які знаходяться у їх користуванні» від 24 лютого 2016 року № 395- МР.

Визнано незаконним та скасовано пункт 15 рішення XX сесії Сумської міської ради VII скликання від 25 січня 2016 року №1714-МР «Про надання у власність земельних ділянок».

Визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Резниченком М.О. та зареєстрованим за № 288.

Визнано недійсним присвоєння державним кадастровим реєстратором об`єднаного кадастрового номеру земельних ділянок № 7 та № 29 за № :10:022:0300 та роз`єднати земельні ділянки.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_1 , Громадська організація "Садівниче об`єднання «Озерне», садівниче товариство «Сільський енергетик».

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто в дольовому порядку з Сумської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8400 грн., тобто по 2100 грн. з кожного.

Стягнуто в дольовому порядку з Сумської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4540 грн., тобто по 1135 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини на які посилалися відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, натомість суд безпідставно вдався до оцінки обставин передання у власність земельної ділянки під №7.

На переконання відповідача, строк позовної давності почав обраховуватися із часу вибуття земельної ділянки із власності ОСОБА_9 22 лютого 2017 року, оскільки як вона, так і відповідач ОСОБА_2 відкрито користувалися земельною ділянкою, сплачували членські внески в ГО «Озерне», тому померлий ОСОБА_9 ще за життя мав можливість довідатися про порушення своїх прав на земельну ділянку.

Крім того, посилається і на те, що вимога про витребування земельної ділянки суперечить положенням ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, так як ОСОБА_2 оформила право власності на садовий будинок, розміщений на цій земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що маються значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що право на звернення до суду з позовом припинилося зі смертю ОСОБА_9 , оскільки з моменту прийняття міською радою рішення про передання земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , він міг довідатися про порушення свого права на це майно.

Зазначає, що спір про скасування рішення Сумської міської ради від 24 лютого 2016 року відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Вказує на те, що в момент укладення договору купівлі-продажу вона з продавцем ОСОБА_5 діяли добросовісно, оскільки рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність було чинне та ніким не оспорювалось. Наголошує і на тому, що на момент укладення цього договору жодних прав на цю земельну ділянки позивач не мала, а тому висновки суду першої інстанції про порушення її прав є помилковими.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Остапенко Ю.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, просить його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію земельної ділянки № 29 за ОСОБА_5 та за ОСОБА_2 , визнання недійсною та скасування технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок для індивідуального садівництва за адресою: м. Суми, Сумська міська громадська організація «Садівниче об`єднання «Озерне», садівниче товариство «Сільський енергетик», ділянка № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 », виготовлену та затверджену ФОП ОСОБА_7 та визнання права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_1 сторонами не оспорюється, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника адвоката Созонова В.П., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача адвоката Остапенко Ю.М., думку 3-ї особи ОСОБА_4 , який просить задовольнити апеляційні скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 13, 91, 115).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 027105, виданого на підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 16 грудня 1993 року № 723, ОСОБА_9 належала на праві власності земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0415 га для садівництва, розташована в садівничому товаристві «Сільський енергетик», кооперативу «Озерний» Баранівка (т.1, а.с. 14).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 25 серпня 2020 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0415 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_9 , після 01 січня 2013 року реєстрація права власності чи права користування на земельну ділянку проводить Державна реєстраційна служба України, яка адмініструє державний реєстр речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 60).

ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений законом строк звернулася до Сумської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 10).

Постановою Сумської міської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 0,0415 га, наданої для садівництва, що знаходиться за адресою: Сумська область, садівниче товариство «Сільський енергетик», кооператив «Озерний», Баранівка (а.с. 11).

Рішенням Сумської міської ради від 24 лютого 2016 року за №395-МР «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у них в користуванні, ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0400 га для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за адресою: Сумська міська громадська організація «Садівницьке об`єднання Озерне» садівниче товариство «Сільський енергетик», ділянка № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 23, 24).

Фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 , за замовленням ОСОБА_5 , виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 у власність для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться у неї в користуванні, за адресою: Сумська міська громадська організація «Садівницьке об`єднання Озерне» садівниче товариство «Сільський енергетик», ділянка № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 19-33).

Рішенням Сумської міської ради від 25 січня 2016 року за № 1714-МР затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0413 га, кадастровий номер :10:022:0284 (т. 1, а.с. 92).

19 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання придбала земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :10:022:0284, загальною площею 0,0413 га т.1, а.с. 50-51).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , кадастровий номер :10:022:0300, замовник ОСОБА_2 (т.1, а.с. 47-54).

04 вересня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0826 за кадастровим номером :10:022:0300 для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 43-44).

З листа голови ГО «Садівницьке об`єднання Озерне» від 07 вересня 2020 року вбачається, що з 2016 року користувачем земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ «Сільський енергетик» ГО «Садівницьке об`єднання Озерне», є інша особа, ніж ОСОБА_9 (т.1, а.с. 18).

Крім того, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19 серпня 2020 року внесено відомості про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок, загальною площею 14,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т.2, а.с. 43).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки Сумською міською радою прийнято з порушенням вимог ст. 116 ЗК України, а тому таке рішення органу місцевого самоврядування порушує права позивача на це майно та є незаконним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та вимогам закону.

Зокрема, частинами 1 та 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

У відповідності до положень ст.ст. 22, 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції, чинній станом на час набуття ОСОБА_9 права власності на земляну ділянку) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовуються відповідачами, на час прийняття Сумською міської радою оспорюваних рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_2 , площею 0,0413 га, ця земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_9 , яка за життя ним не відчужувалася.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що за захистом своїх прав позивач звернулася в межах строків позовної давності, а доводи відповідачів в цій частині вважає непереконливими.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами N 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою N 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою N 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою N 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі "Lelas v. Croatia" за заявою N 55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою N 23890/02).

Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про застосування позовної давності, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізналася у 2019 року під час оформлення свої прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_9 , а отже нею не пропущено строк для звернення до суду за захистом свого права.

Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 за життя був обізнаний з прийняттям Сумською міською радою оспорюваних рішень щодо передання належної йому на праві власності земельній ділянки відповідачу ОСОБА_5 .

Норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, не зобов`язують власників контролювати свої майнові права та знати про їх стан, в тому числі слідкувати за прийнятими рішеннями органами місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками.

Використання ОСОБА_5 спірної земельної ділянки за усною домовленістю із власником, про що вказували допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не свідчить, що ОСОБА_9 за життя, знав або міг дізнатися про виготовлення відповідачем ОСОБА_5 проекту землеустрою та оформлення права власності на належну йому земельну ділянку.

Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Віндикаційним позовом є позов неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника про витребування майна. Умовами звернення з таким позовом є те, що: 1) позивач є власником майна; 2) власник фактично втратив володіння річчю; 3) відповідач є незаконним володільцем; 4) власник і володілець не перебувають у договірних відносинах; 5) предметом позову може бути тільки індивідуально визначена річ; 6) ця річ на момент розгляду спору повинна існувати в натурі. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Встановлено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння померлого ОСОБА_9 не з його волі, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вона підлягає поверненню набувачем ОСОБА_2 позивачу, як спадкоємцю померлого власника.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача ОСОБА_5 на оформлення ОСОБА_2 права власності на садовий будинок, що розміщений на спірній земельній ділянці, як на обставину, що на її думку виключає можливість витребування в неї цієї земельної ділянки, оскільки, як уже зазначалося, ОСОБА_2 набула право на земельну ділянку на підставі оспорюваних правочинів, а не в порядку передбаченому ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, що узгоджується з висновками, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №361/3009/16-ц, 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі №469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про скасування договору купівлі-продажу від 19 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів в частині скасування укладеного правочину не відповідає вимогам закону.

Зокрема, відповідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту, який обрала позивачка про скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не передбачений вимогами ст.ст.16 , 203, 215 ЦК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з абзацу 4 резолютивної частині рішення слів «та скасувати» .

В іншій оскаржуваній частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виключити з абзацу 4 резолютивної частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 вересня 2021 року слова «та скасувати».

В іншій оскаржуваній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 вересня 2021 року залишити без зімни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С.С. Ткачук

Т.А. Левченко