Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1691/20
Провадження №22-ц/812/1953/21
Постанова

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Миколаїв справа № 483/1691/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Казанлі Л.І., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» про захист прав споживача та визнання недійсною частини правочину,

установив:

03 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» (далі ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ») звернулося до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який обґрунтовувало наступним.

17 липня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №5092882 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 121 300 грн. під 18 % річних від суми заборгованості, а останній зобов`язався щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування.

За умовами пункту 2.5 цього договору сторони передбачили, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,7 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 договору кредиту.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язувалася солідарно відповідати перед кредитодавцем за повне та своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вказувало, що ОСОБА_1 належним чином взятих на себе зобов`язань не виконував, внаслідок чого станом на 15 жовтня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 134 560 грн. 92 коп., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 81 787 грн. 66 коп., по процентам 9 470 грн. 44 коп., по комісії 42 482 грн. 44 коп., по рахунку інфляції 195 грн. та за три проценти річних 624 грн. 43 коп.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали умови договорів, вимоги про погашення заборгованості залишили без задоволення, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання кредиту в сумі 134 560 грн 92 коп. та судовий збір 2102 грн.

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», в якому просив визнати недійсним п. 2.5 вищевказаного договору кредиту та стягнути з нього заборгованість за кредитним договором шляхом зустрічного зарахування різниці сплачених грошових коштів.

Обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач посилався на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,7% від суми кредиту по договору є послугою, що супроводжує кредит та є компенсацією сукупних послуг за рахунок позичальника, а тому така умова договору є незаконною, несправедливою і суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, й правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 серпня 2019 року у справі № 641/11984/15-ц.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2021 року позов ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» в рахунок заборгованості станом на 15 жовтня 2020 року за кредитним договором від 17 липня 2019 року 134 560 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1051 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові витрати за зустрічним позовом віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що суд належним чином не обґрунтував своє рішення з урахуванням його доводів, якими він обґрунтовував свої вимоги з огляду на незаконність встановлення у договорі комісії, яка не є послугою. Зазначав, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції не врахував положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, й правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 серпня 2019 року у справі № 641/11984/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

З огляду на межі апеляційного перегляду справи та зміст апеляційної скарги, перегляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється лише в частині вирішення зустрічного позову про визнання недійсним пункту кредитного договору в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості з моменту його укладення, а також стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом зустрічного зарахування різниці сплачених коштів (тобто в частині задоволених позовних вимог про стягнення комісії та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та ОСОБА_1 укладено Договір №5092882 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого останній отримав строковий кредит у розмірі 121 300 грн. для власних потреб у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зі сплатою 18% річних, дата остаточного повернення кредиту 15 липня 2021 року.

Як встановлено в п. 1.4 договору, платежі з повернення кредиту здійснюються згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Позичальник не заперечував отримання у позику 121 300 грн.

17 липня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_4 укладений договір поруки №5092882, за яким ОСОБА_4 поручилася у повному обсязі, солідарно з позичальником, відповідати перед товариством за виконання зобов`язань за договором кредиту №5092882.

Відповідно до п. 2.5. договору, «за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,7 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. цього договору. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у додатку №1 до цього договору, починаючи з 01 серпня 2019 року, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування».

Відповідно до п. 2.6. договору, сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку №1 до договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01 серпня 2019 року, а також в день повернення заборгованості за договором в повній сумі.

Відповідно до п. 7.17. спірного договору, підписанням спірного договору, позивач підтвердив надання кредитодавцем інформації, передбаченою Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування».

Інформація, надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 15 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за кредитом становить загальну суму 134 560 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 81 787 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках 9 470 грн. 44 коп., заборгованості по комісії 42 482 грн. 44 коп., заборгованості по рахунку інфляції 195 грн. 94 коп., заборгованості за 3% річних 624 грн. 43 коп.

Вимоги позивача до позичальника та поручителя про зобов`язання у 30 ти денний строк повністю погасити заборгованість за кредитом, що датована 27 серпня 2020 року, залишена відповідачами без реагування. Отримання цих вимог відповідачі не заперечували.

Задовольняючи первісний та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вищевказаний кредитний договір було укладено 17 липня 2019 року, тобто після внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, тому в даному випадку Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні відносини не поширюється.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положення абзацу другого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку послався відповідач (кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною), не діяли у зазначених редакціях станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин (17 липня 2019 року), оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року.

Так само Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, на які посилався відповідач, втратили чинність на підставі постанови Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

Посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 641/11984/15-ц є безпідставними, оскільки таке рішення та практика суду касаційної інстанції були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього Закону.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права (застосовано закон, який підлягав застосуванню).

Щодо суті спору апеляційний суд звертає увагу на наступне.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсними пункту 2.5 Договору кредиту №5092882 від 17 липня 2017 року в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості з моменту його укладення, позивач зазначив, що така умова кредитного договору є несправедливою, суперечить вимогам закону та порушує його права.

Окреслений пункт кредитного договору стосуються сплати позичальником банку комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,7 % від суми наданого кредиту, зазначеної у пункті 1.1 кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII).

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору (у редакції Закону № 1734-VIII) містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону № 1734-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту);

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону № 1734-VIII.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:

1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;

2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону № 1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині другій статті 9 Закону № 1734-VIII, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина третя статті 9 Закону № 1734-VIII).

Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (частина перша статті 20 Закону № 1734-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 20 Закону № 1734-VIII до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону № 1734-VIII, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 1734-VIII.

Стандартизована форма паспорта споживчого кредитування, наведена у додатку 1 до Закону № 1734-VIII, передбачає окремий розділ про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штрафи, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі), де зазначаються розмір платежу, база його розрахунку та умови його застосування, а також окремий розділ додаткової інформації (додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту): послуги нотаріуса, послуги оцінювача, послуги страховика, інше, де зазначаються необхідність отримання відповідної послуги, перелік осіб за наявності.

Згідно зі статтею 19 Закону № 1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, положення Закону № 1734-VIII допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, відносить договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі.

Матеріали справи містять наданий товариством до відзиву на апеляційну скаргу паспорт споживчого кредиту, оформлений до укладення кредитного договору від 17 липня 2019 року, у якому в розділі «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, вказана щомісячна комісія за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,6%, 4,0%, 4,5%, 4,7% (в залежності від програми) від суми наданого кредиту, зазначеної у кредитному договорі.

Паспорт споживчого кредитування скріплений підписом ОСОБА_1 , який підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Наведена у паспорті споживчого кредитування комісія за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості (розмір, база розрахунку та умови застосування) відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема оспорюваним пункту 2.5 кредитного договору, та згідно із Законом № 1734-VIII відноситься до платежів, що застосовуються (стягуються) як додаткові та супутні послуги кредитодавця, які є обов`язкові для укладення договору.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до Товариства із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлення комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості несправедливою умовою, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором та сплатив щомісячну комісію у розмірі 45 608, 80 грн.

Отже, суд, дослідивши оспорювані умови кредитного договору стосовно комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості, обґрунтовано не вбачав у цьому дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

При розмірі кредиту в сумі 121 300 грн. можливий щомісячний розмір комісії в сумі 5 701 грн. 10 коп. (4,7 %) на час укладення кредитного договору позичальник вважав цілком співмірним.

За такого, нарахування самої комісії, з нарахуванням якої не погоджується в зустрічному позові відповідач, є правомірним, тому не є підставою для зустрічного зарахування різниці сплачених грошових коштів.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

ОСОБА_1 ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. Суд бере до уваги, що позивач, незважаючи на зазначену в зустрічному позові незгоду із комісією за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у разі порушення позичальником зобов`язань, таким своїм правом не скористався. Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність зустрічного позову щодо визнання недійсним відповідного пункту кредитного договору в частині комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості з моменту його укладання та необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині через його необґрунтованість.

Оскільки інша оскаржувана позовна вимога (стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором шляхом зустрічного зарахування різниці сплачених грошових коштів) є похідною та взаємопов`язаною із позовною вимогою про визнання недійсним відповідного пункту кредитного договору, то у її задоволенні слід також відмовити.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обставини судом першої інстанції встановлені правильно, судом не допущено порушення норм процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України, оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.