Номер провадження: 22-ц/813/1552/21
Номер справи місцевого суду: 522/970/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
21 січня 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 , який був уточнений та пред`явлений до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, військової частини НОМЕР_1 . Згідно із даного позову позивач просив визнати за ним право на зарахування на квартирний облік із 10 квітня 1996 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 на дату 10.04.1996 року та внести відповідні зміни в облікові документи щодо квартирної черги на тримання житла з урахуванням нової дати зарахування на квартирний облік.
В обґрунтування позову посилався на те, що 27 липня 1995 року ОСОБА_1 , був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Бориспільського гарнізону (м. Бориспіль, Київської області). 27 липня 1995 року він звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування його на квартирний облік для отримання житлової площі у м. Борисполі у зв`язку з відсутністю власного житла. Відповідно до довідки від 28.07.1995 року його, ОСОБА_1 , було зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 наказом №150 від 27.07.1995 року, зараховано його на квартирний облік відповідно до протоколу №5 від 10.04.1996 року.
У подальшому, 24.06.2006 року, його було переведено до міста Одеси для подальшого проходження військової служби. Із приводу отримання достовірних даних щодо дати постановки його на квартирний облік позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , із запитом щодо надання витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 Бориспільського гарнізону про зарахування його на квартирний облік. 28 серпня 2018 року він отримав лист від військової частини, згідно якого йому було повідомлено про відсутність журналу протоколів засідань житлової комісії в/ч НОМЕР_2 , та вказано, що згідно книги реєстрації військовослужбовців, які були зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 , він значився за №250, дата зарахування на квартирний облік 10.04.1996 рік, протокол засідання житлової комісії №5.
Після отримання вказаного листа позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік. Відповідно до витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2018 року йому було відмовлено у перенесені дати зарахування на квартирний облік з 20.09.2006 року на 10.04.1996 року у зв`язку з відсутністю у наявності первинних документів відповідно до «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затв. Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року. Вважає, що відмова у перенесені дати зарахування його на квартирний облік є незаконною у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з дійсним позовом.

Позиція Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси в суді першої інстанції.
19 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позов від представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, згідно із якого заперечував проти вимог та просив відмовити. Вказував, що без первинних документів, а саме облікової справи, довідки про перебування на квартирному обліку, перенесення дати зарахування на квартирний облік із 20.09.2006 року на 10.04.1996 року є неможливим та безпідставним. Також, згідно довідки від 23.02.2007 року №44, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , майор ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_3 з 10.04.1996 року по червень 2002 року, тобто в період з червня 2002 року по 2006 рік позивач ніде не знаходився на квартирному обліку. Також посилався на пропуск строків давності, вказував, що про зарахування його на облік в 2006 році позивач повинен був дізнатись у тому ж році, проте звернувся до суду з позовом лише в 2019 році. За викладених обставин просив відмовити у позові.

Позиція військової частини НОМЕР_1 в суді першої інстанції.
10 квітня 2019 року до суду надійшов відзив на позов від представника військової частини НОМЕР_1 , згідно якого також заперечував проти позову та просив відмовити із посиланням на те, що на момент розгляду рапорту позивача 31 жовтня 2018 року у житлової комісії військової частини був відсутній та позивачем не наданий рапорт №5 від 10 квітня 1996 року, що і стало підставою для відхилення вимог викладених у вказаному рапорті. Довідка від 28.07.1995 року не підтверджує належним чином дійсність зарахування позивача на квартирний облік у 1996 році згідно Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затв. Наказом МОУ №737 від 30.11.2011 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки.

Короткий зміст відзиву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Між тим, як встановлено у судовому засіданні, позивачу ще в 2006 році було відомо про зарахування його на квартирний облік у м. Одесі саме датою 20 вересня 2006 року. Між тим, жодних звернень від нього ні до КЕВ м. Одеси, ні до відповідної військової частини не було.

З даними же позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише на початку 2019 року. При цьому, стороною позивача не доведено належним чином поважність пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що сторона відповідача заявила до суду клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав пропущення строків давності.

Однак судова колегія повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 1995 року ОСОБА_1 , був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Бориспільського гарнізону (м. Бориспіль, Київської області). 27 липня 1995 року він звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування його на квартирний облік для отримання житлової площі у м. Борисполі у зв`язку з відсутністю власного житла. Відповідно до довідки від 28.07.1995 року його, ОСОБА_1 , було нараховано до списків військової частини НОМЕР_2 наказом №150 від 27.07.1995 року, зараховано його на квартирний облік відповідно до протоколу №5 від 10.04.1996 року.
У подальшому, 24 червня 2006 року, його було переведено до міста Одеси для подальшого проходження військової служби.
30 жовтня 2006 року він був зарахований до списків особового військової частини НОМЕР_4 та взятий на квартирний облік у м. Одесі з 20 вересня 2006 року.
Для отримання достовірних даних щодо постановки ОСОБА_1 на квартирий облік останній звернувся із запитами до військової частини НОМЕР_3 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , щодо надання витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про зарахування мене на квартирний облік.
Лише 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав повідомлення командира військової частини НОМЕР_3 про те, що відсутній журнал протоколів житлової комісії військової частини НОМЕР_2 та вказано, що згідно із книги реєстрації військовослужбовців, які були зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 , ОСОБА_1 значився за номером 250, дата зарахування на квартирний облік 10 квітня 1996 року, протокол засідання житлової комісії №5.
Протоколом №10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2018р. ОСОБА_1 відмовлено у перенесені у перенесенні дати зарахування на квартирний облік у зв`язку з відсутністю у наявності первинних документів.
Тобто лише після отримання відмови про перенесення, скористувавшись своїм правом досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, а тому судова колегія не вбачає у даному випадку пропуску позовної давності.

Щодо розгляду позовної заяви по суті, то колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 43 ЖК України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно з частиною третьою статті 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (частина перша стаття 37 ЖК Української РСР).

На час виникнення спірних правовідносин (у 1996 році) порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил України був встановлений Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за № 43/579; далі - Положення).

Згідно із пункту 10 Положення облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень.

Пунктом 11 Положення передбачено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік.

У рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадках відмови в прийнятті на облік - підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства.

Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року N 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини.

Списки військовослужбовців, яких прийнято на квартирний облік та окремі списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, мають бути вивішені для загального огляду.

На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи (пункт 12 Положення).

Облікові справи є документами особливої уваги. Вони зберігаються в місцях квартирного обліку військовослужбовців, а після отримання ними жилих приміщень - у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, чи в квартирно-експлуатаційних частинах районів, які видали ордер на заселення жилих приміщень.

Відповідно до пункту 13 Положення військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.

Вказаний наказ Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 втратив чинність згідно наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року №577.

Аналогічні положення були передбачені в Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затв. Міністра оборони України від 06.10.2006 N 577, який втратив чинності 06.02.2012 року.

Згідно п.3.7, 3.8, 3.9 якої, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату.

3.8. Військовослужбовці, направлені на навчання до військових навчальних закладів з виключенням із списків військових частин, разом з членами сім`ї на час навчання забезпечуються житлом у гуртожитках навчального закладу, яке звільнюють після закінчення навчання у двомісячний термін.

За зазначеними військовослужбовцями на весь період навчання зберігається черга на одержання житла за попереднім місцем служби.

Військовослужбовці, направлені до інших держав для участі в міжнародних миротворчих операціях у складі миротворчих контингентів або миротворчого персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, багатонаціональних органів військового управління, а також закордонних дипломатичних установ України з виключенням із списків військових частин, залишаються на обліку за попереднім місцем служби.

На теперішній час спірні правовідносини врегульовані Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах (п.22 Порядку №1061).

До повноважень житлової комісії військової частини належать зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться від виділеного житлового приміщення, що відповідає встановленим вимовам та розміру; та інші.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1081 для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщання по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла (п.26 Порядку N91081).

Відповідне до п.2.14 Інструкції № 737 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.

У разі якщо військовослужбовець, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців. При цьому перший примірник облікової справи разом з першим примірником картки обліку направляються командиром військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі звільнення військовослужбовця з військової служби та розформування військової частини - до військового комісаріату.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

28 серпня 2018 року позивач отримав лист від військової частини НОМЕР_3 , згідно якого йому було повідомлено про відсутність журналу протоколів засідань житлової комісії в/ч НОМЕР_2 , та вказано, що згідно книги реєстрації військовослужбовців, які були зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 , він значився за №250, дата зарахування на квартирний облік 10.04.1996 рік, протокол засідання житлової комісії №5.

Отже, п.12 Положення №20,чинного на час переведення ОСОБА_1 до нового місця служби у м. Одеси в 2006 році, та Інструкції від 06.10.2006 N 577, чинної на час постановки позивача на квартирний облік в військовій частині НОМЕР_1 в 2006 році, встановлено, що при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби облікова(квартирна) справа направляються командиром військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою або запитується командиром військової частини за попереднім місцем служби військовослужбовця.

Доказів того, що особова справа ОСОБА_1 була направлена з попереднього місця його суди до нового місця служби не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Подання позивачем облікової справи до заяви про прийняття на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 законодавством на передбачено.

Зберігання облікової (квартирної) справи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 здійснювалося відповідними посадовими особами, отже, позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із відсутністю зазначеної справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року витребувано у Квартирно-експуатаційного відділу м. Одеса та військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 . Визначено строк виконання ухвали два тижні з моменту отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Вищезазначену ухвалу Квартирно-експуатаційний відділ м. Одеса отримав 06 листопада 2021 року та військова частини НОМЕР_1 отримала 09 листопада 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.155-156).

Однак жодних документів на виконання ухвали суду на момент винесення цієї не надано та судом апеляційної інстанції двічі було застосовано до вказаних відповідачів заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає дату постановлення на квартирний облік ОСОБА_1 саме 10 квітня 1996 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Повний текст судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право на зарахування на квартирний облік з 10.04.1996 року.

Зобовязати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 на дату 10.04.1996 року та внести відповідні зміни в облікові документи щодо квартирної черги на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на квартирний облік.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк