КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просив збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення шляхом стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Святошинського районного міста Києва від 11 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн, починаючи з 27 лютого 2012 року і до її повноліття.

В позовній заяві зазначено, що матеріальний стан платника аліментів змінився, оскільки як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 належить право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що право власності на вказане нерухоме майно було набуто ОСОБА_1 30 липня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім того, вказано, що також змінився матеріальний і сімейних стан і ОСОБА_3 , оскільки остання наразі перебуває в декретній відпустці у зв`язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини - ОСОБА_6 .

Позивач вказує, що з урахуванням збільшеного розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та збільшення мінімальної заробітної плати у 2020 році, зміни матеріального стану платника та одержувача аліментів, зростання цін та значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому розмір аліментів підлягає збільшенню.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини, доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми на стягнення аліментів в розмірі ј частки всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування у зв`язку із смертю батька, а не в результаті іншого придбання, що дійсно свідчило б про покращення матеріального становища ОСОБА_1 .

Доводами апеляційної скарги є також те, що позивачем не було доведено факту того, що остання перебуває у декретній відпустці й що її матеріальний стан погіршився. Крім того, апелянт зазначає, що позовна заява не містить жодних даних щодо фактичної необхідності зміни розміру та способу виплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

27 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , відповідно до якого вказано, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві також вказано, що аліменти у розмірі 600 грн, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та збільшення мінімальної заробітної плати у 2020-2021 роках, вказаний розмір аліментів не відповідає навіть половині мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказано, що заявлений розмір аліментів, про який просила позивачка у поданій позовній заяві, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати на дитину ти який не призведе до порушення його прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. Судом зазначено, що обґрунтованого сумніву щодо достовірності наведених ОСОБА_3 обставин, які входять в предмет доказування в даній справі, суд не вбачає та звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів в розмірі однієї чверті на одну дитину, тобто в мінімальному гарантованому розмірі для наказного провадження, передбаченому п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України. За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що учасники по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано 22 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 2008 року, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 22 липня 2010 року (а.с.9, 11).

З копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2009 року вбачається, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн, починаючи з 27 лютого 2012 року і до її повноліття (а.с.12-14).

Крім того, на підтвердження свої позовних вимог позивачем також було надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 вересня 2020 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації вказаного права власності - свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15).

Також позивачем було надано копію свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 від 10 вересня 2020 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Факт проживання спільної дитини з матір`ю відповідачем не заперечується та не було спростовано в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Крім того, відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Системний аналіз матеріалів справи та наданих сторонами доказів дає підстави для висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 , оскільки встановлений раніше рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600 грн, не відповідає навіть половині мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на звернення позивача до суду із позовом про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Таким чином, враховуючи, що раніше встановлений рішенням суду розмір аліментів не відповідає навіть половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також враховуючи надані позивачем докази, зокрема, що ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину квартири, апеляційний суд вважає, що існували правомірні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду по суті спору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв