Справа № 347/614/18
Провадження № 22-ц/4808/1524/21
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю. С.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 адвоката Волосянка Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Кіцулою Ю.С. 27 серпня 2021 року в м. Косів Івано-Франківської області, про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 подано позов до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна в рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Позивач просить визнати незаконними та скасувати постанову та акт про передачу майна стягувача у рахунок погашення боргу від 14.03.2018 року, винесені начальником Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у виконавчому проваженні №49007300, якими житловий будинок, площею 139,6 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 92, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , передано у власність ОСОБА_4 .

Скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 21.03.2018 року, видане приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. за реєстровим номером 359, яким посвідчено ,що ОСОБА_4 належать на праві власності вказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Витребувати у ОСОБА_1 на її користь вказаний житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 66-73).

26 серпня 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 під приводом того, що позивач незаконно проживає в його будинку, не повертає йому борг, не відмовляється від позову, неодноразово вчинялися дії з умисного пошкодження будинку, який є предметом спору.

Заявник стверджує, що 23 липня 2021 року, відповідач умисно вибив вікна в будинку та погрожував знесенням будинку, оскільки він, як його власник, може робити, що завгодно. Неодноразові виклики поліції виявилися безрезультатними. Тому вважає, що існує ризик невиконання (утруднення виконання) судового рішення та повернення майна, якщо воно буде ухвалене на користь позивача.

Просив суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою заборонити ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до пошкодження (знищення) житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також щодо наявного в житловому будинку майна (а.с.1-4).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2021 року заяву задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 та будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до пошкодження (знищення) житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-12).

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення наявності підстав для забезпечення позову.

Вказує, що заява про забезпечення позову не відповідає ст.151 ЦПК України, так як не містить доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідки знищення будинку. Що ж до пошкодження будинку, то він не може впливати на фактори випадку, як то протиправні дії третіх осіб. На страхування будинковолодіння ОСОБА_2 грошей не бажає виділити, а він і так несе непомірні витрати на утримання будинку, в якому проживає позивачка абсолютно безкоштовно.

Заявником не вказано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього судового рішення, навіть якщо припустити, що воно може бути ухвалене на користь позивача.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апелянт вказує, що здає в короткострокове користування окремі кімнати в житловому будинку для проживання в них туристів. У липні 2021 року у нього стався інцидент з приводу того, що постоялець, проживаючи у вказаному будинку, розбив вікно та зірвав штори з карнизу в кімнаті, проте ним відшкодовано завдані збитки в грошовій формі.

Крім того, в заяві про забезпечення позову, всупереч вимог п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, не міститься пропозиції заявників щодо зустрічного забезпечення, однак судом цю обставину залишено поза увагою та не зазначено в оскаржуваній ухвалі про заходи зустрічного забезпечення або ж мотиви їх незастосування в даному конкретному випадку.

З урахуванням того, що він не вчиняв жодних дій щодо знищення чи пошкодження будинку ( АДРЕСА_1 ) та не надавав жодним третім особам вказівок щодо таких дій, висновок суду про наявність підстав для забезпечення позову є помилковим.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати (а.с.15-18).

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якій посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Вказує, що суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, що можуть призвести до пошкодження (знищення) житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Не відповідають дійсності твердження апелянта, що пошкодження майна відбулось у липні 2021 року внаслідок інциденту з постояльцем,оскільки це були навмисні дії відповідача, спрямовані на пошкодження будинку (розбито всі вікна).

Стосовно твердження ОСОБА_1 про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам законодавства, то такі не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки в заяві зазначено про недоцільність застосування заходів забезпечення зустрічного позову.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін (а.с.32-35).

У судове засідання не з`явилися представник Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р., які про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши апелянта та представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд виходив з положень ст.ст.149-153 ЦПК України, переглянувши відеозаписи з ком пакт-диску, на якому зафіксовані факти пошкоджень житлового будинку, що є предметом спору, вивчивши обґрунтування представника позивача щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме таких видів забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Встановлено, що у провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа №347/614/18 за позовом ОСОБА_2 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р., про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

З позовної заяви встановлено, що 15 жовтня 2015 року державним виконавцем накладено арешт на все належне рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , про що винесено відповідну постанову.

В акті опису й арешту майна від 28.11.2015 року державним виконавцем описано та накладено арешт на майно ОСОБА_2 : житловий будинок площею 139,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер :01:001:0292), розташовану за цією ж адресою. Того ж дня, іншим актом опису і арешту майна, державним виконавцем описано та накладено арешт також на земельну ділянку площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, розташовану в АДРЕСА_3 .

В подальшому розпочато процедуру реалізації арештованого майна.

У позові зазначено, що державний виконавець не дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на її майно, як боржника у виконавчому провадженні, в порушення положень чинного законодавства розпочав процедуру стягнення на житловий будинок, в якому вона проживає та земельну ділянку під ним, в той час, як у її власності перебувала окрема від будинку земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 93, загальною площею 0,1110 га в АДРЕСА_3 ), яка і підлягала реалізації першочергово. Обставини черговості звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні встановлені ухвалою Верховинського районного суду від 25.04.2018 року у справі №347/2085/16, а тому, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

На підтвердження вимог заяви про забезпечення позову представник позивача вказує, що ОСОБА_1 вчиняє дії щодо умисного пошкодження будинку, який є предметом спору. При цьому у заяві представник ствердив, що неодноразові виклики до поліції не дали результатів. На підтвердження вчинення умисних дій, представник позивача надав ком пакт-диск з відеозаписом пошкоджень будинку.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Крім того, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Звертаючись до апеляційного суду в порядку частини третьої статті 152 ЦПК України із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення посилаєтьсяся на умисне пошкодження вікон будинку та погрози знесення будинку.

Разом із тим, заявником не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 після прийняття спадщини є правонаступником стягувача ОСОБА_4 , якому передавався будинок на підставі оспорюваного акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що власник будинку ОСОБА_1 умисно пошкоджує його або має наміри знести.

Обставини, наведені заявником, не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову і щодо інших осіб (не визначеного кола осіб), як зазначено в оскаржуваній ухвалі, з огляду на те, що за умисне знищення або пошкодження майна законодавцем передбачена кримінальна відповідальність, тому такі обставини не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову в обраний нею спосіб

Заявлений спосіб забезпечення позову є неефективним і не може забезпечити збереження майна.

При цьому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду із обґрунтованою заявою про застосування інших видів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на будинок, у ході якого може бути описаний його технічний стан із визначенням відповідальної особи за його збереження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню та з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.