Справа № 461/7268/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1296/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:63
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шири М.В.;

відповідачки ОСОБА_2 та її представника

- адвоката Шимчишина І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Юридичного департаменту Львівської міської ради та Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, у якому просив визнати недійсним та скасувати наказ Юридичного департаменту Львівської міської ради від 29.01.2018 року №61-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян»; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Комунальною установою «Львівський міський центр приватизації державного фонду Львівської міської ради» 29.01.2018 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Христини Андріївни № 43389131 від 08.10.2018 року та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірна квартира») від 08.10.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 28.09.1992 року позивачу та членам його сім`ї, дружині та сину (відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на підставі рішення міськвиконкому №509 від 17.09.1992 року було видано ордер на вселення у спірну квартиру, у яку вони вселились та у якій зареєструвались. У 1996 році шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано. Робота позивача була відрядного характеру, що передбачало його тимчасову відсутність за місцем реєстрації у спірній квартирі. Відповідачка ОСОБА_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю позивача, звернулась до Галицького районного суду м. Львова з позовом про визнання останнього таким, що втратив право користування спірною квартирою, і заочним рішенням згаданого суду від 12.12.2016 року у справі №461/5155/16-ц цей позов було задоволено. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 04.06.2019 року вищевказане рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016 року було скасованим.

В той же час, у 2018 році відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірну квартиру було приватизовано - без участі у приватизації такої позивача та без згоди на таку приватизацію останнього (а.с. 2-7).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 201-208).

Вищезгадане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 212-219).

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що постанова Львівського апеляційного суду від 04.06.2019 року по справі № 461/5155/16-ц «не може вважатись преюдиційним підтвердженням факту проживання позивача в спірній квартирі та тимчасової відсутності останнього у зв`язку з характером його роботи» і «зі змісту вказаної постанови не вбачається, що ОСОБА_1 визнаний особою, за якою збережено право на жиле приміщення протягом шести місяців».

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою: з тих підстав, що останній в цій квартирі не проживає (а.с. 22).

Саме це рішення суду і стало правовою підставою для зняття ОСОБА_1 з реєстрації у спірній квартирі - з подальшою її приватизацією у 2018 році на 2 (двох) осіб, які залишились у цій квартирі зареєстрованими.

Вищенаведені обставини стверджуються матеріалами справи та визнаються (не заперечуються і не оспорюються) всіма її учасниками, в тому числі - і відповідачами.

Однак, в подальшому постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2019 року вищезгадане заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 грудня 2016 року було скасовано з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки «підстав у суду першої інстанції … для задоволення позову… не було» (а.с. 23-29), а відтак ця обставина (право на користування ОСОБА_1 спірною квартирою), встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягає доказуванню при розгляді іншої (даної) справи, у якій беруть участь ті самі особи і (зокрема) особа, щодо якої встановлено ці обставини, а саме - позивач ОСОБА_1 (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Відтак, з урахуванням висновків, викладених у вищезгаданій постанові Львівського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, у відповідності до статей 1, 5 (ч.1) та 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за ОСОБА_1 , як за особою, за якою зберігається право на користування житлом - спірною квартирою, збереглось право і на участь у приватизації цієї квартири, якого він (однак) був позбавлений в результаті приватизації цієї квартири лише відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому це право підлягає відновленню шляхом задоволення позовних вимог про скасування всіх рішень та актів, пов`язаних з приватизацією спірної квартири у 2018 році відповідачами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати наказ Юридичного департаменту Львівської міської ради від 29.01.2018 року № 61-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян».

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Комунальною установою «Львівський міський центр приватизації державного фонду Львівської міської ради» 29.01.2018 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Христини Андріївни № 43389131 від 02.10.2018 року та скасувати записи № 28273783 та № 28273864 від 08.10.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.