Справа № 349/864/21
Провадження № 2/349/365/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2021 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рогатині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/864/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

учасник справи:

відповідачка ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позову зазначено, що позивачка 02 жовтня 2020 року передала у борг відповідачці 64 600 грн. на строк до 24 жовтня 2020 року, про що відповідачка власноручно написала розписку. Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість в розмірі 71 315, 62, яка складається із боргу в сумі 64 600 грн., інфляційних збитків в сумі 5 484, 54 грн., 3% річних за невиконання зобов`язання - 1230, 82 грн. Просила стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 71 315,62 грн., справу слухати без її участі.

Відповідачка не подала відзиву на позов.

Ухвалою судді від 15 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою судді від 14 червня 2021 року заяву про забезпечення позову у справі повернуто ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року визнано потрібним, щоб позивачка ОСОБА_1 для встановлення обставин щодо підписання розписки відповідачкою та щодо надання їй коштів дала особисті пояснення.

У судове засідання, призначене на 22 листопада 2021 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, 18 листопада 2021 року направила на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 , допитана за її згодою у якості свідка в порядку ст.234 ЦПК України, позову не визнала. Пояснила, що будь-яких коштів від ОСОБА_1 не отримувала. Вона разом з ОСОБА_3 з квітня 2020 року винаймала квартиру у ОСОБА_1 . Через відсутність стабільного заробітку у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID - 19, заборгували позивачці квартирну плату. Розписку написала під тиском брата позивачки та його дружини (прізвищ, імен та по-батькові яких не знає). Аналогічну розписку написала і ОСОБА_3 з якою вони разом проживали на квартирі. ОСОБА_1 пред`явила позов до кожної з них на загальну суму боргу. У подальшому вони спільно з ОСОБА_3 частково погашали борг за оренду квартиру. Просила з цих підстав у позові відмовити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , допитаної за її згодою в якості свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно оригіналу розписки від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , отримала у ОСОБА_1 кошти в сумі 64600 грн., які зобов`язалася повернути їй до 20 жовтня 2020 року. Розписка написана власноручно при тверезому розумі та добровільно. Підписана ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З метою з`ясування обставин справи, що стосувалися предмету доказувння - надання коштів у позику, обставин написання розписки судом було визнано участь позивачки у судовому засіданні обов`язковою. Однак позивачка повторно подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні встановлено, що борг в сумі 64 600 грн., який зазначений у позовній заяві як сума позики, виник через неоплату коштів з договору найму житлового приміщення - квартири у ОСОБА_1 , відповідальність за виникнення якого покладено на відповідачку шляхом написання розписки про отримання у борг 64 600 грн, хоча фактично грошові кошти, зазначені в розписці, не були передані ОСОБА_2 .

Достатніх й достовірних доказів на спростування показань ОСОБА_2 допитаної в якості свідка, про виникнення боргу по оплаті за договором найму жилового приміщення, позивачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Таким чином, правовідносини між сторонами виникли внаслідок неоплати коштів відповідачки за найм (оренду) житла, що регулюються главою 58 Цивільного кодексу України.

Судом не встановлено наявності між сторонами правовідносин за договором позики. Дійсність, достовірність саме договору позики, факт отримання грошових коштів у судовому засіданні не підтверджено.

За таких обставин, досліджених і перевірених у судовому, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 263-265, 267 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 23 листопада 2021 року.

Суддя О.О.Гаврилюк