КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року, постановлене суддею Катющенко В.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_11 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є наймачем вищевказаної квартири, де зареєстрована і проживає. Разом із нею в квартирі зареєстровані відповідачі. Починаючи з травня 2017 року і до теперішнього часу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , а з червня 2018 року відповідач ОСОБА_13 не проживають у квартирі, їхніх особистих речей в квартирі немає, витрати по комунальних послугах вони не сплачують, квартирою не цікавляться, але при цьому з реєстраційного обліку не знімаються, що змушує ОСОБА_1 звернутись з цим позовом до суду, оскільки вказаним порушується право позивача користуватися житловим приміщенням у повному обсязі. Крім того, вона змушена здійснювати оплату комунальних послуг із розрахунку на всіх зареєстрованих осіб, внаслідок чого несе зайві витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції взяв до уваги штучні докази відповідачів у справі, що вони ніби-то весь час проживали у квартирі, однак, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норм матеріального права

У суді апеляційної інстанції позивач та її представник, 3-я особа підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідачів просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3-і особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги належними та допустимими доказами не підтверджені.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 39553 серії Б від 25 травня 1988 року надана ОСОБА_1 та членам її сім`ї - синам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 9)

За даними відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 10 липня 2019 року № 41608/1, № 41606/1, № 41605/1 та № 41604/1 відповідачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 16-19).

Відповідач ОСОБА_2 15 серпня 2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 63).

Згідно з Актами, що складені мешканцями будинку по АДРЕСА_2 : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 від 17.01.2020 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають в квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 72, 73, 74).

Відповідно до Актів про проживання від 15 червня 2018 року, 21 вересня 2018 року, 12 червня 2019 року, що затверджені начальником ЖЕД № 406 ОСОБА_25 , ОСОБА_14 дійсно проживає, але не зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 67).

У Акті № 12 обстеження умов проживання від 21.01.2020 р., що складений службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, за результатами обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що у квартирі проживають: мати ОСОБА_26 , чоловік ОСОБА_14 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 75).

Із довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 09.09.2019 р., що видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 Дніпровського району м. Києва», малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 70).

Згідно з Витягами з Державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8027-1 від 04.11.2017, № 8027- від 04.11.2017 та Довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № від 11.09.2019 місце проживання ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 76-78).

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.10.2020 р. № 37/17-3, ОСОБА_3 , 2000 р.н., який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має право на проходження альтернативної (невійськової) служби (т. 2 а.с. 21).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартир, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз змісту статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов:

1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців;

2) відсутність поважних причин такого не проживання.

Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

На позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Позивач у суді апеляційної інстанції пояснила, що кімната, де мешкають відповідачі у спірній квартирі, має встановлений ними замок, під час їх відсутності вона закрита , позивач та інші мешканці квартири доступу до цієї кімнати не мають, там знаходяться якісь речі відповідачів.

Пояснила, що між нею та відповідачами склалися погані стосунки, існує конфлікт щодо проживання відповідачів у спірній квартирі та їх відмови від сплати комунальних витрати та квартирної плати.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачі періодично не проживають у спірній квартирі з поважних причин, так як між сторонами по справі склалися конфліктні стосунки, однак, із помешканням відповідачі зв`язок не втрачають, за адресою спірної квартири отримують послуги, в квартирі в окремій кімнаті перебувають їх речі, іншого житла відповідачі не мають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення..

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: