Справа № 127/9488/21
Провадження № 22-ц/801/2546/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуСправа № 127/9488/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника Виконавчого комітету Вінницької міської ради Никонюка О.В., представника третьої особи Бойко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/9488/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» про визнання права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року, яке ухвалене суддею Шаміною Ю.А. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 30 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» про визнання права власності на квартиру, мотивуючи позов тим, що з 17 квітня 1992 року ОСОБА_1 була членом обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія». Позивачем було повністю виплачено пай за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 . Ордер на вказану квартиру був наданий у ЖЕК, однак відповідно до довідки №1534 від 06 вересня 2013 року виданої МКП «ЖЕК №7» в архіві ордер за даною адресою не зберігся.

У 1995 році позивач вселилась у кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , де зареєстрована і мешкає по даний час.

Згідно листа Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №834 від 15 лютого 2021 року, згідно інвентаризаційної справи №78243 на житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 09 березня 1995 року за Вінницькою міською радою зареєстровано 49/50 часток житлового будинку на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23 лютого 1995 року.

Реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29 грудня 2012 року не проводилась, право власності на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Пайові внески були повністю виплачені ОСОБА_1 як членом ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія». Увесь зазначений час позивач утримує нерухомість, регулярно сплачує комунальні та інші витрати, проводить ремонтні роботи.

Таким чином, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,9 кв. м, житловою площею 36,2 кв. м.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду Обслуговуючий кооператив Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права через неповне встановлення обставин, які мають значення для справи. Тому скаржник просив скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутній договір про пайову участь у будівництві будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», а також відсутні будь-які докази на підтвердження виплати повної вартості спірної квартири, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 19 грудня 1995 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 15 грудня 1995 року (а.с.6 7).

ОСОБА_1 є членом кооперативу ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» з 17 квітня 1992 року, що підтверджується довідкою №2 від 18 лютого 2021 року виданою Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» (а.с.8).

З довідки виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» №05-21-1-216 від 01 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 повністю внесла пай за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

З довідки №1534 від 06 вересня 2013 року виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» вбачається, що ОСОБА_1 , 1967 р.н., зареєстрована по АДРЕСА_3 в архіві ордер за наданою адресою не зберігся (а.с.10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї №0002 від 23 лютого 2021 року виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15 грудня 1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11).

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою №0001 від 23 лютого 2021 року виданою Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» (а.с.12).

Із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічно інвентаризації» №441 від 26 січня 2021 року слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №78243 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29 грудня 2012 року реєстрація права приватної власності в КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с.13).

Крім того, із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №834 від 15 лютого 2021 року слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2995 на житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 09 березня 1995 року, за Вінницькою міською радою зареєстровано 49/50 часток житлового будинку на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23 лютого 1995 року (а.с.14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 лютого 2021 року відомості щодо квартири АДРЕСА_1 у вказаних реєстрах відсутні (а.с.15).

На замовлення ОСОБА_1 . Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 19 березня 2014 року було виготовлено Технічний паспорт на переплановані (добудовані) приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.16 20).

Відповідно до звіту про експертну оцінку квартири АДРЕСА_1 від 06 квітня 2021 року, ринкова вартість квартири становить 176700 грн (а.с.21 31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату позивачем повної вартості квартири, проте, зважаючи на те, що згідно довідки виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» №05-21-1-216 від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 повністю внесла пай за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , позивач проживає з 1995 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, сплачує плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що позивачем було здійснено виплату всіх пайових внесків, а отже фактично вона була нею викуплена в житлово-будівельного кооперативу.

Проте колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

Однак суд першої інстанції, не застосував належним чином вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не врахував, що в цій справі ОСОБА_1 пред`явила позов з підстав, передбачених статтею 392 ЦК України, і просила визнати за нею право власності на це майно. Вимога про визнання права власності взагалі не підлягає задоволенню, а вказане право - захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, оскільки позивач отримала б лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто право власності на спірне нерухоме майно в неї у встановленому законом порядку не виникло.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Статтею 384 ЦК України, положення якої кореспондують статті 19-1 Закону України «Про кооперацію», передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення у кооперативу, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (частина друга статті 19-1 Закону України «Про кооперацію»).

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (за змістом частини другої, четвертої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з пунктом 77 Порядку № 1127, у редакції станом на день подання позовної заяви, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умови уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30-34 цього Порядку.

Пунктом 80 Порядку № 1127, у редакції станом на день подання позовної заяви, передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються: довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені відповідним кооперативом копії:

документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а також випадків, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта);

документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не зазначаються, а завірені кооперативом копії документів, передбачені цим пунктом, не подаються у разі, коли таким кооперативом відповідно до пункту 77 цього Порядку подано зазначені відомості та документи для долучення їх до Державного реєстру прав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не зверталась до державного реєстратора з вимогою здійснити державну реєстрацію нерухомого майна, у спосіб визначений Порядку № 1127, а тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на квартиру є передчасним.

Колегія суддів, не бере до уваги довідку видану МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» №05-21-1-216 від 01 липня 2014 року згідно якої ОСОБА_1 ніби то повністю внесла пай за кооперативну квартиру (а.с.9) та вважає її неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували, що ОСОБА_1 здійснювала оплату членських внесків за спірну кооперативну квартиру, а саме чеки, касові ордери. Водночас у матеріалах справи відсутня довідка про надходження коштів (членських внесків) на рахунок саме Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія».

Крім того, відсутні докази договірних відносин між ОСОБА_1 та МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» щодо спірної кооперативної квартири.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 є членом Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» з 17 квітня 1992 року (а.с.8), який в свою чергу заперечує, що позивач здійснила повну виплату вартості квартири.

Зокрема, позивач і не довела наявність, а в матеріалах справи відсутній договір про пайову участь у будівництві будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також не довела, що саме квартира АДРЕСА_4 у цьому будинку вибуває у разі сплати усіх пайових внесків.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов заявлений до неналежного відповідача, а саме, Виконавчого комітету Вінницької міської ради.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється.

Однак в цій справі позивач не заявляв будь-яких вимог до Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», з яким вона перебувала у договірних відносинах щодо придбання спірного нерухомого майна і який не виконав своїх договірних зобов`язань.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені обставини справи підтверджують, що спір існує між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», Виконавчий комітет Вінницької міської ради є неналежним відповідачем.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є помилковими, а тому рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 2650,50 грн.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2650,50 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» про визнання права власності на квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» () судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2650,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.