ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/3104/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 жовтня 2016 року сторони уклали договір добровільного страхування від нещасних випадків № К2J4NS-16965PC, відповідно до умов якого страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування.

Відповідно до п. 6.1 договору страховим випадком є: смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку; ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку згідно з додатком № 1 до Правил страхування.

Згідно з п. 7 договір діє 12 місяців з 07 жовтня 2016 року по 06 жовтня 2017 року включно, лонгується на такий же строк у разі наступних страхових платежів, якщо жодний учасник договору не заявить про бажання його припинити.

22 травня 2020 року на неї був скоєний наїзд особою на велосипеді, в результаті чого вона впала, отримала травму спіни та перебувала на лікуванні в стаціонарі медичного закладу до 03 червня 2020 року з діагнозом: компресійний перелом тіла Тн11 хребця, торакалгія.

03 червня 2020 року вона звернулась до відповідача з метою отримання страхового відшкодування.

Листом від 11 червня 2020 року їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що до медичної установи вона звернулась за спливом 48 годин після отримання шкоди здоров`ю, що суперечить змісту пункту 4.1.6 Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків.

Укладений між сторонами договір такої умови не містив.

Вважала, що на її користь підлягає стягненню страхова виплата в розмірі 10% від страхової суми 50 000 грн., що становить 5000 грн.

Також вказані обставини негативно вплинули на її психологічний та емоційний стан, вона стала знервованою та дратівливою, втратила сон, вимушена вживати заходів щодо вирішення питання, що принижує її честь та гідність.

У зв`язку з порушенням її прав була вимушена звернутись за професійною юридичною допомогою та сплатити 6730 грн.

На підставі зазначеного просила визнати рішення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» від 11 червня 2020 року №020-Z2053PB700006K про відмову у виплаті їй страхового відшкодування незаконним, стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 5000 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг в розмірі 6730 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 5000 грн., витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Решту вимог залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року в задоволенні вимоги про визнання рішення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» від 11 червня 2020 року № 020-Z2053PB700006K відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Страхова компанія «Кредо» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що передбачені договором страхування додаткові підстави для відмови у здійсненні страхової виплати можуть виходити за межі встановлених ст. 26 Закону України «Про страхування» підстав, застрахована особа звернулась за медичною допомогою пізніше 48 годин з моменту настання нещасного випадку, укладанням договору та посиланням в позові на примітки п. 6.1.2 договору страхування позивач підтвердила ознайомлення з Правилами страхування та умовами страхування, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необізнаності позивача з Умовами страхування, відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 і Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № К2J4NS-16965PC, відповідно до п. 6.1.2 якого травматичне ушкодження застрахованої особи є страховим випадком (а. с. 15).

22 травня 2020 року позивач зазнала компресійного перелому тіла Тн 11 хребця, у зв`язку з чим з діагнозом: торакалгія, перебувала в стаціонарі медичного закладу з 01 червня 2020 року по 03 червня 2020 року, де пройшла хірургічне лікування (а. с. 16).

Відповідно до п. 62 таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розміру страхових виплат по страховим випадкам» отримання означеного ушкодження здоров`я тягне за собою виплату страхового відшкодування в розмірі десяти відсотків від страхової суми, що становить 5000 грн.

03 червня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про настання страхової події з проханням здійснити виплату страхової суми.

Листом за вих. № 11.06.2020/020-Z2053PB700006K ТДВ «Страхова компанія «Кредо» повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду її заяви від 03 червня 2020 року та доданих документів та відповідно до страхового акту № Z2053PB700006K від 10 червня 2020 року прийнято рішення про кваліфікацію події як травматичні ушкодження, та відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно до пункту 4.1.6 Умов страхування до договору страхування, за змістом якого у разі звернення застрахованої особи за медичною допомогою пізніше 48 годин з моменту настання нещасного випадку страховик відмовляє у здійсненні страхової виплати (а. с. 18).

За приписами статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про страхування" передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (пункт 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування").

Частинами першою, другою статті 26 Закону України "Про страхування" встановлено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні положення містяться у статті 991 ЦК України.

Частинами другою та третьою статті 26 Закону України "Про страхування" визначено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

За приписами пункту 5 частини першої статті 589 ЦК України, пункту 5 частини першої статті 21 Закону України "Про страхування" страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Пунктом 5 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування" визначено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно приміток п.12.2 Договору страхування № К2J4NS-16965PC від 06.10.2016 року цей договір укладено із застосуванням Площадки цивільно-правових договорів (надалі Площадка) ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Провайдер) на підставі публічної оферти страховика та усної заяви (акцепту) страхувальника. Даний договір страхування (поліс) підписано з боку страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки за допомогою засобів механічного чи іншого копіювання, а з боку страхувальника із використанням електронному підпису шляхом введення страхувальником в програмні комплекси Площадки ОТП паролю, надісланого на мобільний телефон страхувальника провайдером. Страхувальник ознайомлений з Правилами добровільного страхування від нещасних випадків №П-02, затверджених розпорядженням №50 від 27.02.2007 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.03.2007 року та умовами страхування. Умови публічної оферти та страхування розміщені на Площадці цивільно-правових договорів ПАТ КБ «ПриватБанк» та на сайті страховщика, умови страхування є невід`ємною частиною цього договору.

Умовами договору страхування № К2J4NS-16965PC від 06.10.2016 року не передбачено строків звернення за медичною допомогою.

Посилання Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на п. 4.1.6 Умов страхування до договору страхування, долучених до відзиву товариства на позовну заяву (а.с.44-47), як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, обґрунтовано не було прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови страхування розуміла позивач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи договір страхування №К2J4NS-16965PC від 06.10.2016 року, а також те, що вказаний документ на момент укладення договору страхування взагалі містив умови, зокрема й щодо звернення за медичною допомогою впродовж 48 годин з моменту настання страхового випадку.

Правила добровільного страхування від нещасних випадків №П-02, затверджені розпорядженням №50 від 27.02.2007 року в матеріалах справи також відсутні.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 була обізнана про те, що у строк не пізніше 48 годин з моменту настання події, повинна звернутись за медичною допомогою, не заслуговують на увагу.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія "Кредо" не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів, що наслідком несвоєчасного, на думку відповідача, звернення за медичною допомогою стало неможливість страховика встановити факт нещасного випадку, причини та обставини його настання або розмір заподіяної шкоди, або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, що є беззаперечною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених законом або умовами договору.

Оскільки умовами договору страхування № К2J4NS-16965PC від 06.10.2016 року не передбачено строку, на протязі якого страхувальник повинен звернутись за медичною допомогою, належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивач була ознайомлена з Умовами страхування до договору страхування, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а також те, що вказаний документ на момент укладення договору страхування взагалі містив умови, зокрема й щодо строку звернення за медичною допомогою впродовж 48 годин з моменту настання страхового випадку, матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач діяла розумно та добросовісно, вчинивши всі дії, необхідні для отримання страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що передбачені договором страхування додаткові підстави для відмови у здійсненні страхової виплати можуть виходити за межі встановлених ст. 26 Закону України «Про страхування» підстав, не заслуговують на увагу, оскільки, як було встановлено судом, страховиком не доведено саме повідомлення позивача про наявність таких підстав.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та в частині відмовлених позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко