Справа №461/5952/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: не відомий), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) про визначення часток у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування заявленого позову зазначає, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Зазначає, що між сторонами постійно виникають спори щодо порядку користування даною квартирою, в т.ч. з підстав відсутності визначених між співвласниками часток. При цьому, відповідачі відмовляються у позасудовому порядку вирішити питання щодо визначення і виділу частки з спільного майна. Відтак, просить позов задоволити.

Представник позивача - адвокат Лавринів М.Я. скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Крім того, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали до суду заяви, згідно яких визнають позовні вимоги та просять проводити розгляд справи без їх участі.

Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про їх права, обов`язки та взаємовідносини.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов наступного до висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 , виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 29.12.2006 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 від 14.03.2020 року, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після чого її прізвище « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 » (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до положень ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд вважає можливим задоволити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, встановлено, що сторони є співвласниками спільного сумісного майна, розмір часток співвласників у праві власності не визначений, інші домовленості між ними відсутні, що перешкоджає праву позивачів розпоряджатись своїм майном, зокрема частками квартири. Водночас, визнання позову відповідачами в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 - 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/4 (одній четвертій) ідеальній частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: не відомий), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько