Справа № 758/8601/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 липня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Богінкевича А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 р. позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представлені адвокатом Богінкевичем А.М., звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якого діє мати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Мотивує позов тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 30.01.1998 року, він є співвласником вищевказаної квартири, співвласникам якої також є ОСОБА_4 (батько позивача), ОСОБА_5 (мати позивача) та ОСОБА_6 (брат позивача). 16.10.2010 р. позивач уклав з відповідачем шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , який з 15.10.2011 р. зареєстрований у вищевказаній квартирі. 18.05.2017 р. шлюб між сторонами розірваний рішенням Оболонського районного суду м.Києва у справі № 756/5612/19 та з середини травня 2017 р. дитина не проживає за місцем реєстрації, а проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . В матеріалах справи № 756/5612/19 міститься акт від 04.04.2019 р. про фактичне проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_8 , 2015 р.н., разом з їх матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . На теперішній час позивач разом з іншими співвласниками має гостру потребу в продажі належної їм на праві власності квартири, однак реєстрація в ній дитини унеможливлює такий продаж. Зазначає, що погіршення умов проживання малолітнього не відбудеться, оскільки ОСОБА_2 забезпечена житлом, будучи співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.08.2020 року з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на позов не надходив.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзив на позов не подано.

В зв`язку з цим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, на підставі наявних даних і доказів і ухвалити заочне рішення відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено,що відповідно до Свідоцтва про право на житло від 30.01.1998 р., виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м.Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Отже, на час звернення до суду позивач є одним із співвласників даної квартири.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 16.04.2010 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 18.05.2017 р., яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа № 756/1069/17).

Сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки від 15.07.2020 р. № 12714349, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА м.Києва, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у вищевказаній спірній квартирі з 15.10.2011 р.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.09.2019 р., яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина стягнуті аліменті на користь ОСОБА_2 , як матері, з якою проживає дитина.

У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17).

Судом достеменно встановлено, що на час розгляду справи син позивача - ОСОБА_3 є малолітнім, на час розгляду справи повних 11 років, зареєстрований у спірній квартирі.

Відповідно до ст..29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі № 280/1502/17-ц зазначив, що право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

ВС вказав, що аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.КЦС роз`яснив, що не можна вважати неповажною причину непроживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання.

Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

Суд зауважив, що не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги не засновані на законі.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.156 ЖК України, ст.ст. 319,321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 15, 77-79, 81, 89, 263-265, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому копія повного заочного рішення суду не було вручена у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Н. М. Ларіонова