ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1296/20 Номер провадження 22-ц/814/2134/21Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення рівності часток,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та визначити рівність часток.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2004, який рішенням суду від 17.01.2020 було розірвано. За час спільного проживання, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_4 .

Сторони у справі стали проживати разом як сім`я за декілька місяців до реєстрації шлюбу. Півтора місяці вони проживали у батьків відповідача, а потім, 03.09.2004 р., на ім`я ОСОБА_2 було придбано за договором купівлі-продажу будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що вказаний будинок було придбано коли вони з відповідачем проживали у фактичних шлюбних відносинах. Після реєстрації шлюбу вони, як молода сім`я, переїхали проживати у спірний будинок, де вони проводили відповідні ремонтні роботи аби проживання в будинку було комфортним, оскільки вже на той час вона була вагітна. Зазначає, що будинок був придбаний сторонами за для створення та проживання новоствореної сім`ї. За час спільного проживання з відповідачем сторони вели домашнє господарство, надавали посильну допомогу батькам відповідача. Про те, що будинок придбано саме для потреб сім`ї свідчить і той факт, що 20.11.2004 власник будинку надав дозвіл на її реєстрацію в будинку.

На підставі викладеного позивачка просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2004 року до укладення шлюбу 23.10.2004; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину майна, придбаного в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення рівності часток - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факт її спільного сумісного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти.

З вказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 23.10.2004 по 17.12.2019 р. перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7-8). Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10).

Згідно договору купівлі-продажу від 03 вересня 2004 року ОСОБА_2 купив будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Стороною відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнавались, відповідач не заперечував що до реєстрації шлюбу перебував з позивачкою у близьких стосунках. При цьму, до реєстрації шлюбу з позивачкою не проживав, спільного бюджету з нею не мав та спільне господарство не вів, а спірний будинок був придбаний ним за власні кошти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з липня 2004 року по 22 жовтня 2004 року відносин притаманних сім`ї, а сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Колегія суддів з таким висновком погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними . На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня

2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2004 року по 22 жовтня 2004 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги.

Свідки, допитані в судовому засіданні надали показання, про обставини спільного проживання позивачки та відповідача до реєстрації шлюбу, про які знають зі слів самої позивачки. Жоден із свідків, не підтвердив факти ведення сторонами спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, що підлягають доведенню у даній справі.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на показання свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду про те, що не підлягає задоволенню і решта заявлених позовних вимог - про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ між сторонами, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, судом першої інстанції відмовлено правомірно.

Крім того, судом встановлено, що з липня 2003 року до травня 2004 року відповідач проходив військову службу в Республіці Сьєра-Леоне в складі миротворчої місії ООН. Будинок, який позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, відповідачем було придбано за власні кошти, які він заробив ще до реєстрації шлюбу, під час несення служби як військовослужбовець з миротворчою місією в Сьєра-Леоне. Вказаний факт не спростовано позивачкою. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірне майно було придбано за спільні кошти.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2021.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль