Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5101/21 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/5101/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, як правонаступника Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради та Управління регулювання земельних відносин Житомирської міської ради, про захист порушених конституційних прав. Просить: за порушення її конституційних прав при складанні висновку від 06 травня 2013 року №185-П/2013 про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, з істотними порушеннями законодавства - стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 59 500 грн; прийняти виклад семи порушень законодавства, якими порушено конституційні права позивача та заподіяно моральної шкоди відповідачем при складанні висновку від 06 травня 2013 року №185-П/2013 за її клопотанням від 16 квітня 2013 року, із значенням суті порушень; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної істотним порушенням законодавства при здійсненні своїх повноважень Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища при складанні незаконного висновку №185-П/2013 при розгляді її клопотання від 16 квітня 2013 року та вчиненням семи порушень законодавства, що визивали погіршення здоров`я та душевних страждань; прийняти пояснення стосовно розміру відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що при розгляді її клопотання від 16 квітня 2013 року про надання довозу на одержання земельної ділянки допущено порушення вимог законодавства, що виявилося у протиправній відмові при супроводі даного клопотання та складенні висновку №185-П/2013 розглянути документи, зокрема: фотокартки спірної місцевості, акт інспекції від 30 квітня 2013 року. Позивач також наполягає на помилковості прийняття до уваги генерального плану.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України. У мотивувальній частині ухвали позивачу одночасно роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу про закриття провадження скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. У обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції незаконно змінив суть позовної заяви та зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі суть «про захист порушених конституційних прав». Також висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Так, не враховано, що предметом розгляду даної справи є порушення конституційних прав при складанні висновку № 185-П/2013 від 06 травня 2013 року, а тому суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми КАСУ. Вважає, що позовні вимоги про захист порушених її конституційних прав та стягнення моральної шкоди підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Зазначає, що її позбавлено права на захист своїх порушених інтересів.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції (частина третя ст.360 ЦПК України).

Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач під час розгляду заяви (клопотання) позивача виконував владні управлінські функції, покладені на нього відповідно до вимог законодавства. Позивач вважає, що при розгляді її клопотання про надання у власність земельної ділянки відповідач допустив численні порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим вона просить «встановити» незаконні дії при виконанні Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради своїх повноважень, а також відшкодувати їй моральну шкоду, завдану діями відповідача. Отже, позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень та просить відшкодувати спричинену їй шкоду й звернулася до суду із позовом про захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки у власність, який не було реалізовано. За таких обставин, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли. При визначені предметної юрисдикції справи, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Із наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Так, 16 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирської міської ради із письмовим клопотанням про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель міської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах норм безплатної передачі земельної ділянки у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища підготовлено висновок від 06 травня 2013 року №185-П/2013 щодо попереднього розгляду матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки, у якому зазначено про неможливість виділення в користування земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Отже, відповідач під час надання висновку щодо попереднього розгляду матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки здійснював владні управлінські повноваження у відповідній сфері діяльності. ОСОБА_1 щодо наданого висновку має заперечення та вважає його незаконними, що є предметом розгляду згідно зі змістом позовної заяви. За таких обставин, відшкодування моральної шкоди заявлено в одному провадженні з вимогами вирішити публічно-правовий спір, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами є адміністративно-правовими та справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. Наразі між сторонами речові приватноправові відносини не виникли. На часі захист інтересу в отриманні земельної ділянки у власність, який не реалізовано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є публічно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до положень п.1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі. Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшовши висновку, що справу не належить розглядати у порядку цивільного судочинства, правильно закрив провадження у справі на підставі п.1 частини першої ст.255 ЦПК України, одночасно роз`яснивши, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, що узгоджується із положеннями частини першої ст.256 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються змістом позовної заяви та ґрунтуються на підміні понять, а тому висновків суду першої інстанції не змінюють. Отже, оскаржувана ухвала винесена з додержанням норм процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Також Житомирський апеляційний суд роз`яснює позивачу про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею даної постанови звернутися до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: