Номер провадження: 22-ц/813/5787/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Гірняк Л.А.,

суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С.

розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня місяця 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:007:0015; площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:007:0022; площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:007:0023.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на наступне майно:

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2008 року;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . який придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2008 року;

- земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:007:0015; площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0023;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та придбана за договором купівлі-продажу від 13 вересня 2011 року.

Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності 1/2 частку майна, визнавши за нею право власності на наступне майно: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2008 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2008 року, земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0023.

Виділено ОСОБА_3 із спільної сумісної власності 1/2 частку майна, визнавши за ним право власності на наступне майно: квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та придбана за договором купівлі-продажу від 13 вересня 2011 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В скарзі ставиться питання про скасування судового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2020 року відкрито апеляційне провадження в даній справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.02.2021 року призначено розгляд справи.

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову, в якому просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки, розташовані за адресами: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0023 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних земельних ділянок.

Заява мотивована тим, що предметом спору у даній справі є спірні земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на момент пред`явлення позову до нього, можуть бути відчуженими, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення у разі задоволення апеляційної скарги, а також зазначає, що тривалий термін розгляду апеляційним судом цієї справи може призвести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

На підставі викладеного, заявник з метою забезпечення ефективного захисту його прав, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Підставою забезпечення позову є саме обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами заявника щодо двох однакових видів забезпечення позову, приходить до висновку про часткове обгрунтування наведених у ній доводів.

Оскільки, вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів відповідача, то заява про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-150, 153, 157, 389, 390, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позовупро вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити наступний захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, розташовані за адресами: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер :03:007:0023 .

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

О.С. Комлева