ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8347/21 Справа № 216/1795/20 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та судових витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року приватне акціонерноге товариство "Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" (далі ПрАТ "НВО "Созидатель") звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що воно надає послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території мешканцям багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку. Послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідачу надавалися належної якості та в повному обсязі, про що свідчить відсутність будь-яких претензій з цього приводу з боку відповідача. Разом із тим, ОСОБА_1 не сплачувала надані послуги у повному обсязі, зв`язку з чим станом на 01 листопада 2020 року утворилася заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 13 745,56 грн, яку просило стягнути з відповідача з урахуванням інфляційних збитків в сумі 1 309 грн, трьох процентів річних в сумі 900,79 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року позовні вимоги ПрАТ "НВО "Созидатель" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "НВО "Созидатель" збитки у вигляді заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2018 року по 01 листопада 2020 року у розмірі 15 955, 35 грн., з яких: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13 745,56 грн,, інфляційні втрати у розмірі 1 309 грн, три процента річних у розмірі 900,79 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, який є споживачем житлово-комунальних послуг, не у повному обсязі сплачує їх вартість, внаслідок чого виникла заборгованість, що у свою чергу порушує права позивача як надавача послуг, та є підставою для стягнення боргу в судовому порядку.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не є постачальником послуг про які зазначено в позовній заяві, а тому не має права вимоги до відповідача. Заборгованість нараховувалась безпідставно, оскільки жодного договору з надання послуг жителям будинку, зокрема відповідачу до позовної заяви не долучено. Розрахунок заборгованості не підтверджено належними та допустимими доказами.

Від ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 42-43).

ПрАТ «НВО «Созидатель» надає послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території мешканцям багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним договором (а.с.22-31).

Згідно умов договору, інформація щодо тарифу є публічною зазначається у рахунках на оплату, на інформаційних дошках у житлових будинках, а також в Інтернеті на сайті www.sozidatel.dp.ua. Зміна тарифів не потребує додаткового узгодження з співвласниками зазначеного будинку.

Співвласниками будинку АДРЕСА_1 , як і відповідачем ОСОБА_1 , не укладено індивідуальні договори про постачання електричної енергії з постачальником.

Закупівля всієї електричної енергії, яку споживають співвласники будинку (в тому числі і відповідач) здійснюється позивачем на підставі укладеного з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 01 квітня 2011 роду Договору про постачання електричної енергії № 018001. З 01 січня 2019 закупівля електричної енергії здійснюється на підставі публічного договору від 01 січня 2019 (а.с.15-34).

ПрАТ «НВО «Созидатель» сплачує виставлені енергопостачальником рахунки та відповідно несе 100% витрат за спожиту електричну енергію співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Сплата за спожиту мешканцями будинку електричну енергію здійснюється ПрАТ «НВО «Созидатель» за показниками загальнобудинкових засобів обліку електричної енергії.

Для запобігання відключення багатоквартирного будинку від системи електропостачання ПрАТ "НВО "Созидатель" змушений сплачувати рахунки від електропостачальника та постійно отримувати збитки пов`язані з невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо сплати за спожиту електричну енергію.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитих відповідачем послуг і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цими послугами, що у свою чергу порушує права позивача як надавача послуг та є підставою для стягнення боргу в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ст. 360 ЦК України - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1. ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 67 та ст. 68 ЖК України встановлено власник зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст.525 ЦК України встановлено одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, обов`язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ ( в редакції на момент виникнення заборгованості).

Враховуючи конкретні обставини по справі та аналізуючи норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

З такими висновками погоджується й колегія суддів, оскільки вони є обґрунтованими, зроблені відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач не є постачальником послуг про які зазначено в позовній заяві, а тому не має права вимоги до відповідача, не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до особистого тлумачення відповідачем норм чинного законодавства через призму власних інтересів.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість ОСОБА_1 нараховувалась безпідставно, оскільки між сторонами у справі будь-які договірні правовідносини, у тому числі у сфері надання-споживання житлово-комунальних послуг відсутні, спростовуються з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі ст. 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Отже, відсутність письмового договору між АТ «НВО «Созидатель» і ОСОБА_1 не є підставою для звільнення останнього від обов`язку оплати фактично спожитих комунальних послуг, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги про непідтвердженість та недопустимість розрахунку заборгованості відповідача не знаходять свого підтвердження під час перегляду справи, оскільки нарахування заборгованості зздійснювалося на підставі кошторисів, затверджених рішеннями, прийнятими на загальних зборах членів АТ «НВО «Созидатель», які у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, та не звільняють відповідача як власника нерухомості від обов`язку зі сплати послуг за обслуговування будинку та прибудинкової території.

Решта доводів апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують, оскільки зводяться до переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова