Провадження № 2/161/3573/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Самсонюк Ю.Л.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів (безпідставно набутого майна),

В С Т А Н О В И В:

30.07.2021 позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів (безпідставно набутого майна).

Згідно обгрунтувань позовної заяви, 18.04.2021 ОСОБА_2 було помилково перераховано кошти у розмірі 4 020,10 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною чоловіка позивача - ОСОБА_3 . Вказаний вище перерахунок коштів, як стверджує позивач, було здійснено помилково.

Відразу після перерахунку, позивач звернулась до сервісної підтримки через мобільний додаток «Приват24» із заявою № 30149391 щодо повернення помилково перерахованих коштів, але це не дало ніякого результату, а банком у своїй відповіді від 19.04.2021 було порекомендовано звернутися до отримувача коштів із проханням повернення таких коштів. Неодноразові звернення позивача до відповідача також виявились безрезультатними, відповідач кошти повертати не бажає. Позивачем також наголошено, що попередніх боргових зобов`язань між нею та відповідачем немає.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 помилково перераховані кошти у розмірі 4 020.10 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

13.09.2021 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого остання заперечила позовні вимоги у повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію наступним.

Відповідач вказала, що картковий рахунок, на який позивачем здійснено перерахунок коштів, відкрито ОСОБА_1 безпосередньо для нарахування їй аліментів колишнім чоловіком ОСОБА_3 на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 24.04.2018.

Наголосила на тому, що вказані кошти позивач перерахувала на її користь 18.04.2021 на її картковий рахунок шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговувавння за адресою: АДРЕСА_1 , ТЦ «Зося».

18.04.2021 о 19 год 46 хв та о 20 год 08 хв відповідачу телефонувала державний виконавець Кобзар К.Е. і запитала чи отримала позивач кошти від ОСОБА_2 , що відповідач підтвердила у телефонній розмові. Пізніше, стверджує, у телефонній розмові з ОСОБА_2 18.04.2021 о 19 год 49 хв остання повідомила, що на картковий рахунок вона перерахувала кошти, які передав їй чоловік ОСОБА_3 , який працює за кордоном, на рахунок для сплати аліментів для придбання дітям всього необхідного перед Великоднем. Під час даної телефонної розмови позивач повернути кошти не вимагала. Окрім того, невдовзі зателефонував працівник банку та запитав, чи знає відповідач позивача, на що відповідач відповіла ствердно, повідомивши що остання сплачує за ОСОБА_3 аліменти, тому що він знаходиться за кордоном. Працівник банку не вимагав повернення коштів.

Відповідач додала, що жодних вимог від позивача на свою адресу не отримувала, вважає, що позивач вводить суд в оману. Запевнила, що кошти зняла лише 19.04.2021 о 23 год 00 хв лише після того, як в розмові з працівником банку останній повідомив, що жодної помилки не виникло, а кошти вона може зняти та передати дітям для користування.

23.03.2021 до суду також надійшла відповідь представника позивача адвоката Сорокопуда М.О. на відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, відповідно до якого останній вказав, що перерахунок коштів дійсно виник через необачність позивача, призначення платежу ОСОБА_2 не було вказано, аліменти за березень та квітень 2021 року було сплачено у повному обсязі, а перераховані кошти ОСОБА_2 не мають відношення до сплати аліментів взагалі.

27.09.2021 підготовче провадження у справі судом завершено, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача Сорокопуд М.О. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила позовні вимоги у повному обсязі. Просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши думку відповідача, та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що 18.04.2021 о 12 год 26 хв ОСОБА_2 перераховано на картковий рахунок № НОМЕР_2 , код отримувача НОМЕР_3 , ПАТ КБ «ПриватБанк», кошти у розмірі 4 020,10 грн. шляхом поповнення карткового рахунку в терміналі самообслуговувавння за адресою: АДРЕСА_1 ., що стверджується копією дубліката чека №2299-4479-5592-0560 від 27.04.2021 (а.с.8).

Відразу після перерахунку коштів, позивач звернулась до оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» із запитом на повернення помилково сплачених коштів, внаслідок чого 19.04.2021 о 10 год 04 хв останній повідомлено, що за її заявкою 30149391 банку не вдалось отримати згоду на повернення коштів. Також було рекомендовано позивачу звернутись до одержувача за її відповідним особистим номером мобільного телефона (а.с.9).

27.04.2021 позивачем на ім`я відповідача на адресу: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом за №046 направлено вимогу від 27.04.2021 про повернення грошових коштів в сумі 4 020,10 грн., які були перераховані на її картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10).

Згідно витягу з офіційного сайту АТ "Укрпошта", рекомендований лист за №046 особисто вручено одержувачу 06.05.2021 (а.с. 12).

Відповідно до частин 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З досліджених судом доказів встановлено, що позивачем на банківський рахунок відповідача перераховано кошти в сумі 4 020,10 грн. з призначенням платежу "поповнення карти/рахунка" (а.с.8).

Позивач стверджувала про те, що жодних договірних правовідносин між сторонами не існує, при цьому відповідач вказала, що дані кошти є коштами, які її колишній чоловік, який знаходиться за кордоном на заробітках, доручає дружині (позивачу) перераховувати на користь відповідача для утримання 2-х неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу.

Одночасно з цим, судом встановлено, що ОСОБА_3 сплачуються аліменти на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 24.04.2018 на підставі виконавчого листа №161/17964/17 від 15.05.2018, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с.34-37).

Одночасно з цим, надані до відзиву на позовну заяву документи не підтверджують твердження позивача про те, що спірні кошти були зараховані державним виконавцем у якості сплати аліментів за березень та квітень 2021 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставне отримання відповідачем грошових коштів від позивача в сумі 4 020,10 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений останньою при зверненні до суду з позовом, оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 помилково перераховані кошти у розмірі 4 020 (чотири тисячі двадцять) гривень 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на відповідні рахунки 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2021.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк