Справа №949/876/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . В даному будинку разом з ним зареєстровані та проживають: дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також в будинку зареєстрований, але не проживає квартиронаймач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно виселився з даного будинку і проживає протягом тривалого часу за іншою адресою, а саме: по АДРЕСА_2 . З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятися з реєстраційного обліку в будинку. Проте до цього часу, з невідомих причин, відповідач не знявся з реєстраційного обліку. Відповідач не сплачує комунальні платежі та участі в утриманні житла не приймає, його речей у будинку немає і взагалі будинком він не цікавиться. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, оскільки він сплачує комунальні платежі з урахуванням реєстрації відповідача. Також через реєстрацію відповідача у будинку позивач не може реалізувати свої права, зокрема, на вільне користування та розпорядження своїм майном. Перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинив. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даним житловим приміщенням не користується з 1998 року.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.40) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем і підтвердив, що відповідач у 1998 року добровільно виселився із житлового будинку позивача і з того часу не проживає в ньому, не користується ним, участі в утриманні цього будинку та в оплаті комунальних послуг не бере, не вживає жодних заходів щодо збереження схоронності майна та інтересу до даного житла не виявляє.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем і йому достеменно відомо, що відповідач з 1998 року не проживає в житловому будинку позивача і з того часу він його не бачив.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач - це його сусід. У 1998 році з його будинку добровільно виїхав відповідач і з того часу він там не проживає, будинком не користується, і участі в його утриманні не бере. Після того, як відповідач виїхав з будинку, ОСОБА_7 його більше не бачив.
Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №201858520 від 26 лютого 2020 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, власником житлового будинку АДРЕСА_1 , значиться - ОСОБА_1 (а.с. 7-9).
Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1293 від 11 травня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 входять: син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та квартиронаймач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 19 листопада 2019 року, 27 січня 2020 року, 22 травня 2020 року, та 11 травня 2021 року, складених виконавчим комітетом Дубровицької міської ради в будинку ОСОБА_1 , що по АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , 1960 року народження, ОСОБА_3 , 1961 року народження, ОСОБА_4 , 1987 року народження, ОСОБА_1 , 1988 року народження та ОСОБА_2 , 1952 року народження, проте останній з 1998 року в даному будинку не проживає, контактів із сім`єю ОСОБА_8 не підтримує, а його місцезнаходження на даний час не відоме (а.с.11, 12, 13, 14).
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним йому на праві власності будинком, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача.
З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення.
За положеннями статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання.
Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та вищевказані норми Закону, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який не є родичем позивача, з 1998 року по теперішній час не проживає в житловому будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві власності позивачу, а тому є підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.317, 364, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 223, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
Повний текст рішення суду складено 24 листопада 2021 року о 17-00 год.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 04 січня 2003 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер невідомий, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 31 серпня 1998 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.
Суддя: підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.