ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/986/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Філіпчук О. В.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/32942/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року (суддя Чевилюк З. А., повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гаражний кооператив «Енергія», про визнання договору дарування гаража недійсним і визнання права власності на гараж за набувальною давністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гаражний кооператив «Енергія», про усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача-відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з травня 2004 року він володіє та користується відкрито і безперервно гаражем № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Енергія» за адресою АДРЕСА_1 на підставі домовленості з відповідачем ОСОБА_2 про купівлю у нього недобудованого гаража, що підтверджується письмовою розпискою від 15 травня 2004 року. За власні кошти добудував гараж і з 2004 року став членом гаражного кооперативу «Енергія». ОСОБА_2 повинен був оформити відчуження гаража, проте зволікав з цим.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 листопада 2019 року власником спірного гаража на підставі договору дарування від 10 травня 2018 року стала ОСОБА_3 .

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Дії ОСОБА_2 щодо відчуження гаража на підставі оспорюваного договору дарування від 10 травня 2018 року свідчать про обман іншої сторони відносно обставин, які мають істотне значення, а саме те, що фактичним власником нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Тому позивач просив визнати недійсним договір дарування гаража № НОМЕР_1 , розташованого у гаражному кооперативі «Енергія» за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ним право власності на гараж за набувальною давністю.

31 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування вимог зазначала, що з 10 травня 2018 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О., вона є власником гаража блок № НОМЕР_2 , бокс НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Енергія».

ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні майном, оскільки встановив замок на вхідних дверях та обмежує доступ до гаража.

Позивачка за зустрічним позовом просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні гаражем блок № НОМЕР_2 , бокс НОМЕР_1 загальною площею 20,4 кв. м, який розташований у гаражному кооперативі «Енергія» по АДРЕСА_1 шляхом припинення його фактичного використання, звільнення від власних речей та речей третіх осіб і передачі ключа.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним для спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року у первісному позові ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні гаражем № НОМЕР_1 , розташованим у гаражному кооперативі «Енергія» за адресою АДРЕСА_1 , шляхом припинення його фактичного використання, звільнення від власних речей та речей третіх осіб і передачі власнику ОСОБА_3 шляхом передання ключів від вказаного гаража. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Суд не взяв до уваги те, що він з 2004 року добросовісно володіє спірним гаражем, який купив недобудованим у ОСОБА_2 та добудував за власні кошти і не навів аргументів, які би свідчили, що при набутті майна він не дотримався вимог закону. Суд допустив помилку в даті набуття права власності ОСОБА_4 на гараж, вказавши 01 березня 2008 року, замість правильного 01 березня 2018 року.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що відповідно до наявної у матеріалах справи розписки від 15 травня 2004 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 850 доларів США за недобудований гараж блок НОМЕР_2 , бокс НОМЕР_1 у масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться по АДРЕСА_2 .

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 березня 2009 року право власності на гараж площею 20,4 кв. м по АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва від 01 березня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О., раніше належний ОСОБА_2 гараж блок НОМЕР_2 , бокс НОМЕР_1 у гаражному масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_4 у процесі здійснення виконавчого провадження шляхом заліку його вимог в рахунок ціни майна.

За договором дарування від 10 травня 2018 року зазначений гараж ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 . Право власності останньої на нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову у первісному позові суд мотивував безпідставністю позовних вимог. Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зроблено висновки, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння.

Розписка ОСОБА_2 від 15 травня 2004 року про отримання коштів за гараж не може бути визнана належним доказом на підтвердження правомірності підстав володіння ним.

Станом на 2004 рік гараж не був прийнятий в експлуатацію.

Оформлення ОСОБА_2 в установленому законом порядку 10 березня 2009 року права власності на гараж свідчить про те, що останній на нього претендує.

Володіння ОСОБА_1 спірним об`єктом нерухомого майна після оформлення ОСОБА_2 права власності на нього тривало менше 10 років, оскільки 01 березня 2018 року його придбав ОСОБА_4 у процесі здійснення виконавчого провадження шляхом заліку його вимог в рахунок ціни майна.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання права власності на гараж.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 не довів також порушення його прав укладенням 10 травня 2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 договору дарування гаража та вчинення правочину під впливом обману.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

За змістом частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правильним є висновок суду про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до положень статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, ОСОБА_3 як власник нерухомого майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_1 не заперечує того, що використовує гараж блок 1, бокс НОМЕР_1 у гаражному масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для власних потреб і ОСОБА_3 ним користуватися не може.

Доводи апеляційної скарги правильні висновки суду не спростовують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, суд не допустив.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта