ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 671/1710/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/859/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року, постановлену суддею Ромазан В.В., у цивільній справі №671/1710/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому, із врахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнувши із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , розмірі 87 802,20 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 15 вересня 2015 року він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 17 січня 2017 року - розірвано. За час шлюбу, сторонами у 2016 році було придбано транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу питання щодо розподілу майна сторони не обговорювали, а автомобіль залишився у користуванні відповідача. Влітку 2019 року позивач дізнався, що ОСОБА_2 продала спільно придбаний ними автомобіль без його згоди. Згідно висновку експерта №919/20-26 від 15 травня 2020 року, середня ринкова вартість автомобіля «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , станом на 24 березня 2017 року складає 175 604, 40 грн. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 вважає, що його частка у майні, що є об`єктом справа спільної сумісної власності, становить 1/2 та просить стягнути із ОСОБА_2 компенсацію її вартості в сумі 87 802, 20 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено. В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 87 802 (вісімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн. 20 коп., як компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки «Ford Focus», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , а також 2 353 (дві тисячі триста п`ятдесят три) грн. 54 коп. вартості проведеної авто товарознавчої експертизи. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 02 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Щербатюк О.Д. подав апеляційну скаргу на рішення суду. Вважає, що дане рішення суду є незаконне та необґрунтоване, судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права (неправильно тлумачено закон). Просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.10.2020 року у цивільній справі №671/1710/19 та ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено, що майно придбане в шлюбі оскільки у матеріалах справи відсутні докази, перебування позивача із 15.09.2015 р. у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Зазначає, що висновок експерта за результатами проведення авто-товарознавчої експертизи №919/20-26 від 15 травня 2020 року не може бути належним та допустимим доказом ринкової вартості автомобіля марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 оскільки експерт не проводив огляду досліджуваного автомобіля, а також йому не були надані запитувані ним вихідні дані або офіційні документи, в яких вказані комплектність, пробіг за одометром, інформативні ознаки раніше виконуваного відновлювального ремонту КТЗ тощо.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Шкодяк І.А. подав відзив на апеляційну скаргу де просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує на те, що протягом усього розгляду справи судом відповідачка жодним чином не спростовувала, що вона у період з 15 вересня 2015 року по 17 січня 2017 року перебувала з позивачем у шлюбі. Наявність свідоцтва про розірвання шлюбу вказує, що шлюб існував, а саме свідоцтво про укладання шлюбу підлягає здачі до відповідних органів у зв`язку із розірванням шлюбу.

Вказує, що при розгляді справи суду був наданий Висновок експерта від 15 травня 2020 року №919/20-26. Відповідачкою такий висновок не спростований.

Зазначає, що в силу приписів ст. 109 ЦПК України суд підставно прийняв експертний висновок як належний доказ.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Шкодяк І.А. апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Інші сторони не з`явились в судове засідання хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з?ясування дійсних обставин справи, прав та обов?язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 15 вересня 2015 року (свідоцтво про шлюб серія 1-В №14111 а.с.228).

Шлюб між сторонами розірвано 17 січня 2017 року (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , видане Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області), після розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».

В подальшому, відповідач зареєструвала шлюб та їй присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Як встановлено в судовому засіданні, транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі (Договір купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2016/02/625 від 10 травня 2016 року.

Відповідно до інформації №31/22-4163 від 21.11.2019 року, наданої із регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області, згідно регіональної АІПС «Автомобіль» та даних Єдиного державного реєстру МВС України, транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , 10.05.2016 року зареєстрований за ОСОБА_6 24 березня 2017 року даний транспортний засіб знято з реєстрації ОСОБА_7 , який в подальшому реалізовано.

Як вбачається із наданого представником позивача висновку експерта за результатами проведення авто-товарознавчої експертизи №919/20-26 від 15 травня 2020 року, наданого Хмельницьким відділенням КНДІСЕ, середня ринкова вартість автомобіля марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , станом на 24 березня 2017 року, при нормативному пробігу та нормальному середньостатистичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, без оновлення, пошкоджень та суттєвих дефектів, могла складати 175 604, 40 грн.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Згідно зі статтями 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22); вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (пункти 23, 24); у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, а тому слід, в порядку поділу майна подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 87 802 (вісімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн. 20 коп., як компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки «Ford Focus», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того із подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Встановивши, що влітку 2019 року ОСОБА_2 продала спільно придбаний подружжям автомобіль без згоди позивача, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 65, 68 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача вартості належного йому 1/2 частини автомобіля у розмірі, виходячи з ринкової вартості автомобіля, встановленої висновками експертного авто-товарознавчого дослідження.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували перебування позивача із 15.09.2015 р. у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, колегія суддів не приймає до уваги як не обґрунтовані, оскільки відповідачкою не доведено, що вона не перебувала в шлюбі з позивачем.

Згідно матеріалів справи шлюб між сторонами розірвано 17 січня 2017 року (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , видане Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 ( а.с.228) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що експерт не проводив огляду досліджуваного автомобіля, а також йому не були надані запитувані ним вихідні дані або офіційні документи, в яких вказані комплектність, пробіг за одометром, інформативні ознаки раніше виконуваного відновлювального ремонту КТЗ, колегія суддів оцінює критично, так як під час проведення експертизи ОСОБА_2 , не надала експерту автомобіль для огляду.

У колегії суддів відсутні підстави для сумніву щодо правильності висновків судової авто-товарознавчої експертизи № 919/20-26 від 15 травня 2020 року, наданого Хмельницьким відділенням КНДІСЕ, середня ринкова вартість автомобіля марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , станом на 24 березня 2017 року, при нормативному пробігу та нормальному середньостатистичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, без оновлення, пошкоджень та суттєвих дефектів, могла складати 175 604, 40 грн. Вказану ринкову вартість автомобіля відповідачка під час розгляду справи не спростувала жодним належним доказом, іншої вартості не довела.

В силу приписів ст. 109 ЦПК України у суд першої інстанції підставно прийняв даний експертний висновок як належний доказ.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц наведений правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної йому частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуюча: Шевчук Г.М.

Судді: Костів О.З.

Міщій О.Я.