Справа № 453/1654/20 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/1942/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Львівського апеляційного суду, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали суду від 30 червня 2021 року про виправлення описки, ухвалене в складі головуючого судді Брони А.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України про скасування наказу та поновлення на квартирному обліку,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2020 року позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України № 248 від 14 грудня 2020 року про виключення його, як прапорщика запасу та членів його сім`ї зі списків осіб, що знаходилися на квартирному обліку, та зобов`язати житлову комісію Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України поновити його, як прапорщика військовослужбовця запасу та членів його сім`ї на квартирному обліку Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 14 грудня 1994 року проходив службу на різних посадах Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України, остання посада головний сержант спортивної роти. 12 жовтня 2007 року його разом з членами сім`ї взято на квартирний облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Наказом начальника НСБ ЗВС «Тисовець» № 215 від 28 жовтня 2020 року позивача звільнено з військової служби у запас з 01 листопада 2020 року за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В подальшому, наказом начальника НСБ ЗВС «Тисовець» № 248 від 14 грудня 2020 року на підставі протоколу засідання житлової комісії НСБ ЗВС «Тисовець» № 89 від 14 грудня 2020 року, його та членів його сім`ї знято з квартирного обліку, що потребують поліпшення житлових умов. Вказує на незаконність оскаржуваних рішень відповідача.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали суду від 30 червня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України № 248 від 14 грудня 2020 року про виключення ОСОБА_1 , як прапорщика запасу та членів його сім`ї зі списків осіб, що знаходилися на квартирному обліку.
Зобов`язано житлову комісію Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України поновити прапорщика військовослужбовця запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач Навчально-спортивна база зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивача звільнено з військової служби у запас з 01 листопада 2020 року за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», рішення житлової комісії Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України про зняття його з квартирного обліку, що потребує поліпшення житлових умов, разом із сім`єю, відповідає вимогам Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 (далі Порядок).

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року.

У вересні 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
Сторони та інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились. Однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

У відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що починаючи з грудня 1994 року позивач проходив військову службу, а з жовтня 2007 року його зараховано на квартирний облік.

Наказом начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України(по особовому складу) від 03 серпня 2020 року № 14 прапорщика ОСОБА_1 , головного сержанта спортивної роти, відповідно до підпункту «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України(по стройовій частині) від 28 жовтня 2020 року № 215 позивача виключено із списків особового складу бази та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Сколівського РВК Львівської області. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 25 років 10 місяців 17 днів, загальна 34 роки 08 місяців 01 день.

14 грудня 2020 року відбулось засідання житлової комісії Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України, на якому вирішено виключити зі списків осіб, що знаходяться на квартирному обліку прапорщика запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї.
Наказом начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України(по стройовій частині) від 14 грудня 2020 року № 248 позивача, складом сім`ї 4 особи виключено зі списків осіб, що находяться на квартирному обліку Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець».
На підставі статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
При цьому дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, залишаються на квартирному обліку до отримання ними житла, зокрема і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до абзацу першого пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абзаці першому пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі № 359/2295/17 (провадження № 61-10403св18); від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19); від 16 грудня 2020 у справі № 748/122/20 (провадження № 61-9785св20).
Вказане узгоджується також із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність зняття позивача як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, оскільки він мав вислугу на військовій службі менше 20 років.
Отже, наведені норми законодавства, а також фактичні обставини справи, як дата постановки позивача на квартирний облік, так і підстава звільнення його зі служби, а також календарна вислуга більше 20 років, надали суду першої інстанції обґрунтовані підставі для висновку про залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, разом з сім`єю, і як наслідок для задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 2 грудня 2021 року.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк
Судді: С.М. Бойко
А.В. Ніткевич