Справа № 448/117/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/2507/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року в складі судді Гіряк С.І. у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі,-

встановив:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, Мостиського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та ОСОБА_2 , з участю третьої особи Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, про визнання недійсними рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державних актів на право власності на землю та зобов`язання до вчинення певних дій.

З урахуванням уточнених (збільшених) позовних вимог, просив визнати недійсним рішення Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1504 га в с.Новосільці для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 , визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ №583053 від 24.07.2009, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1504 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Новосільці Мостиського району Львівської області, визнати недійсним рішення Довгомостиської сільської ради №53 від 19.02.2010 року про затвердження йому ( ОСОБА_1 ) технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1214 га для ведення особистого селянського господарства, визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на землю серії ЯК №897606 від 14.06.2010, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1214 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Новосільці Мостиського району Львівської області, визнати недійсним акт винесення в натурі меж земельної ділянки від 23.10.2013 № 4, складений Мостиським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», зобов`язати Мостиський районний виробничий відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» встановити межі його (позивача) земельної ділянки площею 0,1214 га, що розташована в с.Новосільці Мостиського району Львівської області, кадастровий №:05:003:0044, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, в натурі (на місцевості) за фактичним використанням земельної ділянки та закріпити їх межовими знаками. Також просив стягнути з відповідачів в його користь судові витрати по справі.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області (№15 від 06.08.2008р. та №15 від 03.04.2009р.) про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1504 га в с.Новосільці для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 .

Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ №583053 від 24.07.2009, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1504 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Новосільці Мостиського району Львівської області.

Визнано недійсним рішення Довгомостиської сільської ради №53 від 19.02.2010 року про затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1214 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на землю серії ЯК №897606 від 14.06.2010 року, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1214 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Новосільці Мостиського району Львівської області.

Визнано недійсним акт винесення в натуру меж земельної ділянки від 23.10.2013 року №4, складений Мостиським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідачів - Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, ОСОБА_2 та Мостиського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в користь ОСОБА_1 323 гривні 60 коп. понесених останнім судових витрат по справі.

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Заяву обґрунтовував тим, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2014 року його позов до Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, Мостиського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_2 , з участю третьої особи Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, про визнання недійсними рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державних актів на право власності на землю та зобов`язання до вчинення певних дій було задоволено частково.

Разом з цим, ухвалюючи зазначене рішення, суд вирішивши питання про право, не зазначивши дії, що треба виконати для поновлення порушених прав.

Просив ухвалити додаткове рішення про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі України земельної ділянки площею 0,1504 га, кадастровий номер :05:003:0042, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с.Новосільці Яворівського/Мостиського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №583053 від 24.07.2009 року.

Оскаржуваною ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 рокув задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, Мостиського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_2 , третя особа Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області про визнання недійсними рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державних актів на право власності на землю та зобов`язання до вчинення певних дій відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Покликається на практику Верховного Суду, зокрема викладену у постанові від 24 червня 2020 року, справі № 759/9300/13, у якій касаційний суд дійшов висновку, що відсутність складу суду, що ухвалював у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Звертаючи увагу на рішення Європейського суду з прав людини зазначає, що відмова у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення порушує його право на доступ до правосуддя та свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Просить скасувати ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу на надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Учасники справи в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду заяви про ухвалення у справі додаткового рішення були повідомлені належним чином.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У пункті 20 п судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвали в рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що головуючий-суддя у даній справі Джала С.Ю., який ухвалював рішення по суті спору, відрахований зі штату Мостиського районного суду Львівської області з 21.06.2017 у зв`язку із припиненням повноважень судді, тому суддею Гіряк С.І., в силу симог ст. 270 ЦПК України, не може бути ухвалено додаткове рішення, відтак у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів виходить з того, головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

В свою чергу, стаття 270 ЦПК України не встановлює беззаперечного обов`язку ухвалення додаткового рішення виключно в такому самому складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення», що означає суд як інституцію, а не конкретного суддю (суддів).

При цьому, процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами п. 2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 2 квітня 2015 року № 25, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

Відтак, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитися з матеріалами справи, у тому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання в учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Крім того, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі від 16 грудня 1992 року «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Враховуючи викладене, відсутність складу суду, що ухвалював судове рішення в справі, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про вирішення відповідної вимоги.

Така позиція була висловлена в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 759/9300/13-ц.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги є підставними, оскаржувану ухвалу необхідно скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Продовжуючи розгляд заяви, суду першої інстанції необхідно, з врахуванням принципу диспозитивності та вимог ст. 270 ЦПК України, за наявності підстав ухвалити відповідне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року скасувати, а справу за заявою заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 16 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк