Номер провадження 2/243/2857/2021
Номер справи 243/9891/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Добродум Д.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця",

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

1. 15.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до АТ "Укрзалізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.11.2018 приблизно о 13-00 год. Поблизу пункту "Олійжиркомбінат" у м.Слов`янськ електровоз марки "ВЛ8-727" № 2311 сполученням "Лиман-Слов`янськ" під керуванням ОСОБА_4 скоїв наїзд на ОСОБА_5 , 1941 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. За зазначеним фактом було розпочато досудове розслідування, але постановою слідчого від 18.12.2018 кримінальне провадження було закрито. Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 утворились незадовго до смерті від дії з великою силою тупих твердих предметів та могли мати місце при вказаних обставинах травми на залізничному транспорті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. Таким чином між наїздом на ОСОБА_5 та його смертю є причинно-наслідковий зв`язок. Посилаючись на положення ст.ст.1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, зауважуючи про безвинну відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, представник позивача, вказуючи на заподіяння моральної шкоди позивачці, що полягає у втраті чоловіка та моральної і матеріальної підтримки, просив стягнути на користь позивачки 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що посилання представника відповідача на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого в судовому засіданні не доведені. Висновком судово-медичної експертизи встановлено відсутність у крові постраждалого алкоголю, предсмертної записки постраждалий не залишив, не обліку у психіатра він не перебував, тому доводи про можливість суїциду є припущеннями, можливо людині стало зле. Відповідач належно фінансово забезпечений, тому стягнення такої суми не буде для нього надмірним тягарем, в той час як хоча б частково компенсує моральні страждання позивачці.

2. 13.10.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що загиблий ОСОБА_5 народився у 1941, мав достатній життєвий досвід та був обізнаний, що залізниця є зоною підвищеної небезпеки і на ній слід дотримуватися встановлених Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України (далі - Правила). В результаті службового розслідування встановлено, що причиною смертельного травмування ОСОБА_5 є його власна необережність та недотримання вимог Правил. Наїзд відбувся через малу відстань між поїздом і постраждалим, при екстреному гальмуванні поїзда гальмівний шлях склав 190 м, тоді як розрахунковий гальмівний шлях мав складати 200 м. Потерпілий не реагував на звукові сигнали великої гучності та лежав безпосередньо поперек лівої рельси колії і не рухався, що вказує на те, що в той час постраждалий або втратив свідомість, або вже був мертвим, або намагався скоїти самогубство. Машиніст локомотивної бригади ОСОБА_4 пояснював, що від потерпілого було чутно сильний запах продуктів розпаду алкоголю, тому в діях загиблого наявні ознаки умислу вчинення самогубства. Зауважує, що з огляду на наведене та положення ч.5 ст.1187 ЦК України, відповідач не відповідає за завдану шкоду, оскільки її завдано внаслідок непереборної сили та можливого умислу потерпілого. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не відповідають принципам розумності, справедливості та співмірності, не враховують фактичні обставини справи, відсутність вини відповідача та порушення потерпілим положень Правил. Окрім того, між загибеллю чоловіка позивачки та її зверненням до суду минуло майже 3 роки, в той час як найбільші моральні страждання позивачка мала відчувати відразу після поховання.

Посилаючись на наведені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на позицію, викладену у відзиву. Додатково зазначив, що висновком судово-медичної експертизи встановлено відсутність у постраждалого тілесних ушкоджень, що характерні для падіння, в той час як розташування тіла щодо рейок вказує на ознаки самогубства. Фінансовий стан відповідача дозволяє здійснити відшкодування, але в судах зараз на розгляді перебувають 30 аналогічних справ, а ці кошти не будуть згодом відшкодовані відповідачеві в порядку регресу, що призведе до заподіяння необґрунтованих збитків.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Представник відповідача адвокат Чаруковський Р.В. надав суду клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

4. Представник відповідача адвокат Чаруковський Р.В. надав суду клопотання про витребування доказів - засвідчених копій матеріалів з кримінального провадження.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

5.Ухвалою суду від 16.09.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

6.Ухвалою суду від 19.10.2021 задоволено клопотання представника відповідача про виклик і допит свідків та витребування доказів.

7.Ухвалою суду від 24.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

8.В судовому засіданні представник відповідача відмовився від допиту свідка ОСОБА_6 , відмова судом прийнята.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

9. Постановою слідчого СУ ГУНП в Донецькій області від 18.12.2018 кримінальне провадження № 0000981 від 13.11.2018 за ч.3 ст.276 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. З мотивувальної частини постанови вбачається, що 13.11.2018 приблизно о 13-00 год. в світлий час доби на 23 км. пікету № 0 залізничної колії, поблизу зупиночного пункту "Олійжиркомбінат" у м.Слов`янськ стався наїзд електровозу марки "ВЛ8-727" № 2311 сполученням "Лиман-Слов`янськ" під керуванням машиніста ОСОБА_4 , що рухався в напрямку м.Слов`янськ, на пішохода ОСОБА_5 , 1941 року народження, який лежав на поверхні залізничної колії обличчям догори. Внаслідок даної події пішохода ОСОБА_5 було смертельно травмовано. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 670 від 18.12.2018 причиною смерті ОСОБА_5 стала тупа травма грудної клітини з розділенням тулубу на рівні грудної клітини, що супроводжувались розривами органів з переломами кісток скелету (а.с.7-9).

10. За відомостями регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця", наданими 09.08.2021 у відповідь на адвокатський запит, електровоз серії ВЛ8 № 727, що прямував 13.11.2018 по маршруту Лиман-Лозова, приписки структурного підрозділу "Лиманське локомотивне депо" філії. Машиніст електровоза ВЛ8 № 727 перебував у трудових відносинах з АТ "Укрзалізниця" та виконував свої трудові обов`язки (а.с.11).

11. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.11.2018 складено відповідний актовий запис за № 2113 (а.с.12).

12. Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 18 вересня 2003 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_2 " (а.с.15).

13.Зі змісту акту службового розслідування аварії, затвердженого в.о. начальника станції ім. Кожушко О.М. 22.11.2018, комісія прийшла до висновку, що причиною травмування стороннього залізничному транспорту громадянина ОСОБА_5 стало порушення постраждалим п.2.1 (пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішоходні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо. На станціях, де немає мостів, тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами...), п.2.5 (пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях) "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України", затвердженим наказом МТУ № 54 від 19.02.1998. Даний випадок травмування громадянина ОСОБА_5 по 1-й колії станції ім.Кожушко О.М., 22 км, ПК8 вважати не пов`язаним з виробництвом. Провини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається (а.с.47-48).

14.Згідно довідки розшифровки швидкостемірної стрічки № 967 машиніста структурного підрозділу "Лиманське локомотивне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" ОСОБА_4 , помічника машиніста ОСОБА_6 , що прямували електровозом ВЛ8-727 поїзд № 2311 вага 4589т 200 осей по маршруту Лиман-Лозова від 13.11.2018, зі станції Лиман поїзд № 2311 відправлений об 11-45 год. по білому вогню локомотивного світлофора. На 3 км. Перегону Лиман-Брусіне при швидкості 40 км/год машиніст виконав перевірку дії автогальм на ляху прямування зі зниженням тиску у гальмівній магістралі на 0,8 кгс/см2. При цьому швидкість знизилася з 40 км/год. до 20 км/год. На відстані 350 м. Далі поїзд прямував без зупинок. На 23 км. перегону СлКурорт-Кожушко по зеленому вогню локомотивного світлофору при швидкості 40 км/год (згідно Наказу № 07-Н від 15.01.2016 допустима швидкість вантажних поїздів 80 км/год) машиніст застосував екстрене гальмування розрядкою гальмівної магістралі до 0 кгс/см2, фактичний гальмівний шлях при цьому склав 190 м при розрахунковому згідно номограм для визначення гальмівного шляху з інструкції ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015-200 м. Зупинився після застосування екстреного гальмування о 13-03 год., відправився о 14-04 год., час зупинки склав 61 хвилину. Далі поїзд прямував до ст.Лозова, куди прибув по білому вогню локомотивного світлофора о 16-25 год. (а.с.49).

15. Як вбачається з акту огляду технічного стану електровозу ВЛ-8 727 приписки Лиманського локомотивного депо від 14.11.2018, технічний стан відповідає вимогам інструкцій, пошкоджень на кузові не виявлено (а.с.50).

16. З протоколу огляду місця події від 13.11.2018 вбачається, що слідчим проведено огляд місця події, де виявлено труп ОСОБА_5 , 1941 року народження (а.с.59-61).

17. Висновком експерта № 670 від 18.12.2018 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5 стала тупа травма грудної клітки з розділенням тулубу на рівні грудної клітки, що супроводжувалась розривами органів та переломами кісток скелету. Між тілесними ушкодженнями, виявленими у ОСОБА_5 , та причиною його смерті існує прямий причинний зв`язок. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони утворились від дії великої сили тупих предметів, в процесі рейкової травми з повним перекочуванням коліс рейкового транспорту через грудну клітку, при цьому потерпілий у момент первинного контакту був розташований у горизонтальному або близькому до нього положенні обличчям вгору. При судово-токсикологічному дослідженні крові його трупа спирт етиловий не знайдено (а.с.62-67).

18. Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він працював машиністом. Більше трьох років тому він керував потягом, на відстані 200 м. на рейках він виявив людину, почав застосовувати гучний звуковий сигнал, але людина не реагувала, він почав застосовувати екстрене гальмування. З огляду на вагу потягу та швидкість попередити наїзд не вдалося. Потяг зупинився, приїхала швидка допомога, яка констатувала смерть. Після проведення слідчих дій потяг прослідував по маршруту. Постраждалий знаходився на рейках, він його не відразу помітив, з огляду на погодні умови (висока вологість) його було погано видно. Після наїзду постраждалий знаходився під 3-4 вагоном. До наїзду постраждалий не стояв, не впав, а саме лежав перпендикулярно рейці, голова та плечі знаходилися на лівій рейці. Відеокамери на потязі немає, на звукові сигнали постраждалий жодним чином не реагував.

V. Оцінка суду.

19.Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

20.У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як вказала Об`єднана палата КЦС ВС у постанові № 235/3191/19 від 14.06.2021, вирішення питання про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

21.Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

22.Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

23.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідачем існування таких обставин перед судом не доведено.

24.Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

25.Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

26.З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок наїзду на нього електровозом "ВЛ8-727", під керуванням ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з АТ "Укрзалізниця" та виконував свої трудові обов`язки, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди з відповідача, як особи, з якою машиніст перебував у трудових відносинах.

27.Доводи представника відповідача, що вчинення наїзду на ОСОБА_5 мало місце внаслідок непереборної сили, є безпідставними. Такі твердження ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні норм матеріального права та поняття непереборної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Отже, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує представник відповідача. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування цієї норми права викладений у постанові ВС № 161/3557/19 від 16.12.2020.

28.Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

29.Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

30.Водночас, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Як вказав Верховний Суд у постанові № 166/1292/20 від 21.07.2021, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

31.Так, в ході досудового розслідування встановлено, що пішохід ОСОБА_5 під час наїзду лежав на поверхні залізничної колії обличчям догори. Вочевидь, саме груба необережність ОСОБА_5 сприяла виникненню шкоди, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що причиною травмування ОСОБА_5 стало порушення ним п.п.2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, відповідно до яких перед тим, як увійти до небезпечної зони, пішохід повинен переконатися у відсутності поїзду (чи локомотиву, вагону, дрезини тощо), при наближенні поїзду необхідно зупинитися поза межею небезпечної зони, пропустити його та, переконавшись у відсутності рухомого составу, який рухається по сусіднім шляхам, почати перехід. Водночас, під час досудового розслідування встановлено, що локомотивна бригада при запобіганні наїзду діяла у відповідності до вимог Правил технічної експлуатації та інструкції з експлуатації гальм рухомого складу № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, тобто вини локомотивної бригади в даному випадку немає.

32.Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру душевних страждань позивача, непоправної втрати близької людини, але приймає до уваги винуватість смертельно травмованої особи в цій події, враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості. Суд приймає до уваги, що втрата близької людини спричинила та буде спричиняти в подальшому душевні страждання позивачці, ці обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою додаткові зусилля для організації свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка у житті позивача не можливо.

33.Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом ("Станков проти Болгарії").

34.Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що позивачеві було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (чоловіка), який загинув внаслідок наїзду електровоза ВЛ8-727, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням грубої необережності потерпілого, суд на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України зменшує розмір відшкодування моральної шкоди та вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

36. Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог у сумі 80000,00 грн. з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 605,33 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81,141,258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця", про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, - задовольнити частково.

2.Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження: Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , 1941 року народження, 80000 (вісімдесят) тисяч гривень 00 копійок.

3.Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження: Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5) на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 33 коп. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення виготовлений 29.11.2021.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв