ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6904/21 Справа № 202/6682/20 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг, повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг, повернення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 15 вересня 2020 року між нею і ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про надання інформаційних послуг у сфері інформаційних технологій 3684А. Згідно з умовами договору виконавець (відповідач) зобов`язався за замовленням замовника виконати послуги в сфері інформаційних технологій в соціальній мережі «Instagram» & «Facebook». Зокрема, в пакет послуг, передбачений Договором входить: створення стратегії просування; створення єдиної сітки галереї і корпоративного стилю профілю; створення шапки профілю або його редагування; пост обробка контенту дизайнерами (30 фото в місяць); створення та розроблення блоків для STORIES у корпоративному стилі (до 7 штук); написання професійних, інформативних, захоплюючих текстів копірайтерами (30 постів в місяць); підбір геолокації і релевантних хештегів; пошук тематичних блогерів; розробка рекламної стратегії; налаштування таргетованої реклами; моніторинг рекламних компаній та подальша їх оптимізація за необхідністю; визначення цілей рекламної компанії (трафік на профіль, лідогенерація, конверсія, охватна кампанія, почата переписка, залученість); створення візуалів та промо-роликів для рекламної компанії (5 банерів та одне промо відео в місяць); тестування на вибір ефективних банерів та таргетовану рекламу; надання потенційних клієнтів (заявок) за рахунок таргетованої реклами у мережі Instagram та Facebook за умовами дотримання рекомендації «Виконавця» згідно бюджету на рекламні компанії; надання звітності кожний місяць та подальшого плану поліпшення (п.1). Пунктом 3 Договору визначено, що вартість і умови послуг складає 20 000 грн. на один календарний місяць роботи. Другий місяць співпраці Замовник отримує у подарунок в рамках акції (два місяці по ціні одного).

25 серпня 2020 року сторони зустрілися для обговорення умов договору та було здійснено попередню оплату послуг в розмірі 10 000 грн. Інші 10 000 грн були сплачені 29 вересня 2020 року на картку відповідача. 25 вересня 2020 року відповідачем у мобільних додатках Вайбер та Телеграм були створені групи для спілкування та оперативного реагування на запитання Замовника. В цій групі Виконавець повідомив Замовника про план дій, зокрема про те, що протягом п`яти робочих днів відповідач надає позивачу першу інформацію про контент-стратегії; стратегію таргетованої реклами, аналіз конкурентів; візуальну сітку згідно фотоматеріалів, наданих Замовником. Крім того, відповідачем було повідомлено, що буде розроблено наповнення хайлайтс: контакти, гео, розмірна сітка 2 табл., умови; розроблено візуальну сітку та написано контент-план. 27 вересня 2020 року позивач надав відповідачеві інформацію стосовно умов прокату (сума, строк, умови продажу, надав фотографії та інші умови). Проте відповідачем було лише створено єдину сітку галереї і корпоративного стилю профілю і створено шапки профілю, чим порушено умови договору, тому просила суд розірвати договір про надання інформаційних послуг у сфері інформаційних технологій 368А від 15 вересня 2020 року та стягнути з ФОП ОСОБА_2 20 000 грн сплачених за вказаним договором та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі (а.с. 224-225).

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що умови договору виконавцем не виконані, у зв`язку з чим вона не отримала, як передбачений договором результат, так і очікуваний результат, крім того понесла збитки, що свідчить про порушення істотних умов договору відповідачем (а.с.229-242).

05 липня 2021 року ФОП ОСОБА_2 надав до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказував, що твердження позивача про те, що він ухиляється від виконання зобов`язань є непідтвердженими.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 20 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання інформаційних послуг у сфері інформаційних технологій 3684А (а.с.16-19).

Згідно з умовами договору Виконавець зобов`язався за замовленням Замовника виконати послуги в сфері інформаційних технологій в соціальній мережі Instagram та Facebook. Пунктом 2.1. Договору встановлено, що в пакет послуг, передбачений договором входить: створення стратегії просування; створення єдиної сітки галереї і корпоративного стилю профілю; створення шапки профілю або його редагування; пост обробка контенту дизайнерами (30 фото в місяць); створення та розроблення блоків для STORIES у корпоративному стилі (до 7 штук); написання професійних, інформативних, захоплюючих текстів копірайтерами (30 постів в місяць); підбір геолокації і релевантних хештегів; пошук тематичних блогерів; розробка рекламної стратегії; налаштування таргетованої реклами; моніторинг рекламних компаній та подальша їх оптимізація за необхідністю; визначення цілей рекламної компанії (трафік на профіль, лідогенерація, конверсія, охватна кампанія, почата переписка, залученість); створення візуалів та промо-роликів для рекламної компанії (5 банерів та одне промо відео в місяць); тестування на вибір ефективних банерів та таргетовану рекламу; надання потенційних клієнтів (заявок) за рахунок таргетованої реклами у мережі Instagram та Facebook за умовами дотримання рекомендації «Виконавця» згідно бюджету на рекламні компанії; надання звітності кожний місяць та подальшого плану поліпшення. Вартість і умови оплати послуг відповідно до пакета складає 20 000 грн. за 1 календарний місяць роботи, другий місяць співпраці Замовник отримує в подарунок в рамках акції (два місяці по ціні одного). Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі двох днів з моменту затвердження Договору (п.3). Після проведеної оплати Виконавець зобов`язується розпочати виконання своїх послуг не пізніше семи робочих днів (п.3.2).

Під час розгляду справи представник позивача не заперечувала, що Виконавцем по Договору здійснено створення єдиної сітки галереї і корпоративного стилю профілю і створення шапки профілю.

Зазначені обставини підтвердив допитаний зі сторони відповідача свідок ОСОБА_3 .

З наданих під час розгляду справи представником відповідача письмових доказів вбачається, що Виконавцем по Договору, окрім зазначеного, здійснено рекламу у мережі Instagram та Facebook; створено стратегію просування.Пост обробка контенту дизайнерами (30 фото в місяць); створення та розроблення блоків для STORIES у корпоративному стилі (до 7 штук); створення контент плану та узгодження із замовником (з контент плану в місяць); написання професійних, інформативних, захоплюючих текстів копірайтерами (30 постів в місяць); підбір геолокації і релевантних хештегів; пошук тематичних блогерів; розробка рекламної стратегії, інші послуги. Окрім послуг, передбачених Договором, за проханням позивача були надані додаткові послуги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив

з того, що у позові ОСОБА_1 лише констатувала той факт, що Договір був виконаний іншою стороною не в повному обсязі. Проте, чи були відповідачем допущені саме істотні порушення умов Договору, чи наявна шкода і який її розмір внаслідок бездіяльності виконавця, а також співвідношення очікуваного результату від укладеного договору та фактичних обставин внаслідок неналежного його виконання, позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією стороною, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (ч.5 ст. 653 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 17 квітня 2019 року у справі № 910/6381/18 відзначено, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору були частково виконані.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач істотно порушив умови договору оскільки вона не отримала того на, що розраховувала за його умовами, не можуть бути прийняті до уваги оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Позивач, ставлячи питання про розірвання Договору про надання інформаційних послуг у сфері інформаційних технологій 3684А у зв`язку з істотним порушенням його умов другою стороною, не навела, чого і в якій мірі вона позбавляється за цим договором, на що вона розраховувала при укладанні договору і чи є таке позбавлення значною мірою.

Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров