Справа № 136/495/21
провадження № 2/136/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" до ОСОБА_1 , Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Нападівська", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ПСП "Агрофірма Нападівська" (далі - відповідачі), з вимогою:

- визнати недійсним договір оренди землі №407-Зз від 19.12.2017 укладений між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма Нападівська" стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1118, площею 3,2681 га та припинити право оренди.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

Між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладений договір оренди землі №233 від 05.10.2005 щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки площею 3,2681 га, кадастровий номер :02:000:1118, яка розташована на території Зозівківської сільської ради, для сільськогосподарського використання строком на 20 років. Державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі проведено 23.08.2012 у Вінницькій Філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №03976. Згідно договору оренди земельна ділянка вважається переданою орендарю на наступний день після його державної реєстрації, а тому строк його дії закінчується 23.08.2032. Позивач стверджує, що від початку дії договору оренди землі ним виконуються всі обов`язки, своєчасно сплачується орендна плата, а земельна ділянка використовуються виключно за її цільовим призначенням. Однак, 08.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №233 від 05.10.2005. В ході розгляді справи №136/2121/18 ОСОБА_1 було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 109404471 від 28.12.2017, в якому зазначено, що 25.12.2017 державним реєстратором Чубатюк О.Р. проведено державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та зареєстровано договір оренди за ПСП «Агрофірма Нападівська» терміном на 10 років. Ухвалою суду від 21.01.2020 провадження в цивільній справі №136/2121/18 закрито з підстав заявлення ОСОБА_1 клопотання про відмову від позову та закриття провадження. Позивач вказує, що йому стало відомо про порушення своїх прав лише після закриття провадження у справі №136/2121/18 та ознайомлення з її матеріалами. Оскільки договір оренди землі №233 від 05.10.2005, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був чинним і не визнаний недійсним судом, на момент укладення іншого договору №407-Зз від 19.12.2017 з ПСП «Агрофірма Нападівська», а тому існування одночасно двох правочинів щодо однакового об`єкту договору та зобов`язань порушує права позивача як орендаря й суперечить чинному законодавству.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Представник позивача з позовом подав до суду клопотання про витребування у відповідачів оригінальний примірник оспорюваного договору оренди, а від державного реєстратора реєстраційну справу на орендовану земельну ділянку.

Ухвалою суду від 09.04.2021 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, серед іншого, було витребувано від відповідачів договір оренди землі №407-Зз від 19.12.2017 і реєстраційну справу на орендовану земельну ділянку.

13.05.2021 позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 13.05.2021 прийнято до провадження заяву позивача про зміну предмета позову з викладеною в актуальній редакції позовною вимогою, а також визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Відповідачі у визначений судом строк відзиву на позов не подали.

25.06.2021 представник позивача подав до суду заяву про застосування заходів процесуального примусу шляхом тимчасового вилучення, витребуваних на підставі ухвали суду від 09.04.2021, доказів у відповідачів.

Ухвалою суду від 25.06.2021 було задоволено заяву представника позивача про застосування заходів процесуального примусу шляхом тимчасового вилучення доказів у відповідних осіб.

02.07.2021 представник відповідачів подав до суду оригінальний примірник оспорюваного договору оренди землі №407-Зз від 19.12.2017.

04.10.2021 та 05.10.2021 відповідачі подали до суду заяви про заперечення щодо задоволення позову, однак своїх доводів у таких заявах не навели та просили суд про розгляд справи без їх участі.

05.10.2021 представник позивача подав до суду заяву про призначення розгляду справи по суті, а судове засідання провести без його участі.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано.

Ухвалою суду від 05.10.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання, належним чином повідомлені, відповідачі не з`явились.

За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладений договір оренди землі №233 від 05.10.2005 щодо передачі у строкове платне користування, належної останньому (Державний акт на право власності серії ЯЛ №433216) земельної ділянки площею 3,2681 га, кадастровий номер :02:000:1118, яка розташована на території Зозівківської сільської ради, для сільськогосподарського використання строком на 20 років. Державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі проведено 23.08.2012 у Вінницькій Філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №03976. Згідно п. 7 договору оренди земельна ділянка вважається переданою орендарю на наступний день після його державної реєстрації. ОСОБА_1 звертався до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №233 від 05.10.2005, однак ухвалою суду від 21.01.2020 провадження в цивільній справі №136/2121/18 закрито з підстав заявлення ОСОБА_1 клопотання про відмову від позову та закриття провадження. Отже, строк дії договору оренди землі №233 від 05.10.2005 закінчується 23.08.2032. Позивач стверджує, що від початку дії договору оренди землі ним виконуються всі обов`язки, своєчасно сплачується орендна плата, а земельна ділянка використовуються виключно за її цільовим призначенням. Проте, згідно з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 109404471 від 28.12.2017 зазначено, що 25.12.2017 державним реєстратором Чубатюк О.Р. проведено державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та зареєстровано договір оренди за ПСП «Агрофірма Нападівська» терміном на 10 років. Представник відповідачів подав до суду оригінальний примірник оспорюваного договору оренди землі №407-Зз від 19.12.2017, що укладений між відповідачами. Позивач стверджує, що оскільки договір оренди землі №233 від 05.10.2005, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був чинним і не визнаний недійсним судом, на момент укладення іншого договору №407-Зз від 19.12.2017 з ПСП «Агрофірма Нападівська», а тому існування одночасно двох правочинів щодо однакового об`єкту договору та зобов`язань порушує права позивача як орендаря й суперечить чинному законодавству. Відповідачі подали до суду заяви про заперечення щодо задоволення позову, однак для з`ясування обставин у справі в ході її розгляду не спростували доводи позивача.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Правовідносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України). Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом ст.ст. 18, 20 Закон України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З урахуванням зазначених норм матеріального права, строк дії договору оренди землі №233 від 05.10.2005 між ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням набрання його чинності після його реєстрації має закінчитися 23.08.2032.

Договір оренди землі припиняється з підстав визначених ст. 31 Закону України "Про оренду землі". Підстави припинення вищезазначеного договору сторони визначили в п.п. 17-18.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що раніше відповідач ОСОБА_1 звертався до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №233 від 05.10.2005, однак ухвалою суду від 21.01.2020 провадження в цивільній справі №136/2121/18 закрито з підстав заявлення ОСОБА_1 клопотання про відмову від позову та закриття провадження.

Однак, під час дії вищевказаного договору оренди землі, між відповідачем та ПСП «Агрофірма Нападівська» було укладено на ту ж саму земельну ділянку інший договір оренди землі №407-Зз від 19.12.2017, строком на 10 років, який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право (індексний номер 109404471 від 28.12.2017).

Суд зауважує, що відповідачі хоча й подали до суду заяви про заперечення щодо задоволення позову, однак для з`ясування обставин у справі в ході її розгляду не спростували доводи позивача.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

В силу ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був виконувати умови договору, укладеного з ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, отож розпорядження відповідачем під час дії договору земельною ділянкою, яка перебуває в оренді позивача шляхом передачі її в оренду ПСП «Агрофірма Нападівська», порушує права позивача як землекористувача, що згідно ст. 13, ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним, а договір суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним договору оренди землі №407-Зз від 19.12.2017 укладений між ОСОБА_1 та ПСП "Агрофірма Нападівська" стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1118, площею 3,2681 га та припинення права оренди, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

За змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Водночас правові наслідки, передбачені ч. 1 цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Суд зауважує, що особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів визначено, серед інших, в ч. 1 та ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Однак, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа МЮ України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 63, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32513287) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Нападівська" (місцезнаходження: вул. Кірова, буд. 1, с. Нападівка, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32292489), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл.) про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі №407-Зз від 19.12.2017 укладений між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма Нападівська" стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1118, площею 3,2681 га та припинити право оренди.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Нападівська" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко