ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/3700/18

Номер провадження: 22-ц/819/1363/21

Номер провадження: 22-ц/819/1765/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Орловської Н. В.,

секретар Дундич А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - Державне підприємство «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2021 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 липня 2021 року у складі головуючого судді Прохоренко В. В.,

встановив:

05 березня 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № HEH2GK00000028 за умовами якого, позичальник отримав кредит у розмірі 23 100,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 13 вересня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У забезпечення сплати позичальником зобов`язань за кредитним договором №HEH2GK00000028 від 13 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений 13 вересня 2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., за яким належні ОСОБА_1 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., реєстраційний номер №2165 та №2167, квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , передані в іпотеку банку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 07 грудня 2016 року державним реєстратором Рилєєвим О.О. Херсонська ФДП «Державний інститут судових економічно - правових та технічних експертних досліджень», на підставі договору іпотеки серія та номер ВЕВ 419853, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: за індексним номером 32768275, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк» та за індексним номером 32767087, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає рішення державного реєстратора Рилєєва О.О, у проведенні державної реєстрації права власності на квартири незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки перехід права власності на нерухоме майно відбувся без достатніх правових підстав, з порушення Законів України, і у період дії мораторію на примусове відчуження житла. Зокрема, державний реєстратор не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку». Позивач від банку такої вимоги не отримувала.

На момент реєстрації прав власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» діяв і діє по теперішній час Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які є предметом іпотеки, використовується нею та її сім`єю як єдине і постійне місце їх проживання, квартири мають загальну площу 52,3 кв.м., та житлову- 29,4 кв.м.

За таких обставин, в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державний реєстратор не мав права вчиняти дії щодо відчуження майна, яке виступало як забезпечення зобов`язання за кредитом наданим банком в іноземній валюті, шляхом проведення 07.12.2016 року державної реєстрації прав власності.

Враховуючи зазначене позивачка просила суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Рилєєва О.О. Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32767087 від 07 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 25,9 кв.м., житловою площею 12,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Рилєєва О.О. Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32768275 від 07 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 26,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2020 року, відповідно до вимог статті 51 ЦПК України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено належного відповідача АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Рилєєва О.О. Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32767087 від 07 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 25,9 кв.м., житловою площею 12,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

Скасовано рішення державного реєстратора Рилєєва О.О. Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32768275 від 07 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 26,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

Рішення мотивовано тим, що державна реєстрація права власності на іпотечну квартиру підлягає скасуванню, оскільки державний реєстратор фактично примусово стягнув майно на користь кредитора без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначивши, що спірні квартири підпадають під дію мораторію, оскільки виступають предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140,0кв.м., інше житло у позивача відсутнє.

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 липня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Припинено право власності Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Припинено право власності Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Додаткове рішення мотивовано тим, що наявні підстави для винесення додаткового рішення в розумінні ст.270 ЦПК України, оскільки судом було встановлено про протиправність Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32767087 від 07.12.2016 року та 32768275 від 07.12.2016, державний реєстратор Рилєєв Олександр Олександрович Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень», та враховуючи що на момент винесення судом рішення діяла норма ч.3ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також те, що рішенням суду скасовано наслідки прийнятого такого рішення, проте зміни до Закону вимагають і одночасне визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)» і враховуючи те, що без державної реєстрації припинення права відповідача на квартири це не призведе до ефективного захисту прав позивача.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Логвіновська А.А. посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення державного реєстратора суд не звернув уваги на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки належним способом захисту, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеної у постановах від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц; від 20 листопада 2019 року у справі №802/3/18-а та від 02 грудня 2020 року у справі №725/4159/18 належним способом захисту прав та інтересів позивача може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Вимога про визнання незаконними рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно не може бути заявлена до державного реєстратора, а має бути заявлена до особи, яка порушує право власності.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій, не зупиняє та не змінює решти нормативних актів, а також не може бути підставою для відмови у державній реєстрації. Крім того, вказаний закон не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки позивачем не доведено, існування умов, передбачених законом для застосування мораторію на стягнення нерухомого майна, що належить позивачу.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Малєєва О.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка, звернувшись з позовом щодо захисту її прав, фактично оспорює право на спірне майно АТ КБ «ПриватБанк», який у даній справі виступає як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, що є порушенням суб`єктного складу учасників спірних правовідносин.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій, не змінює та не зупиняє дію нормативно-правових актів, а також не може бути підставою для відмови у державній реєстрації.

Крім того, позивачем не доведено наявність умов, встановлених цим законом, для застосування мораторію на стягнення нерухомого майна, що належить позивачу.

Під час розгляду справи представник АТ КБ «ПриватБанк» Логвіновська А.А. апеляційні скарги підтримала за обставинами викладеними у скаргах. Просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційних скарг представник ОСОБА_1 адвокат Петрова О.О., зазначила, що рішення суду та додаткове рішення, на її думку, є законними та обґрунтованими, доводи апеляційних скарг є безпідставними, а тому просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Рішення суду відповідають вказаним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договорів № HEH2GK00000028 за умовами якого, позичальник отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США на споживчі цілі, а також 3 100,00 доларів США на сплату страхових платежів, з кінцевим строком повернення до 13 вересня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №HEH2GK00000028 від 13 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки за реєстровим номером №2186, посвідчений 13 вересня 2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., за умовами якого належні ОСОБА_3 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу за реєстраційними номерами №2165 та №2167 від 12 вересня 2006 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , передані в іпотеку банку.

Відповідно до пункту 17.8.1 вказаного Іпотечного договору іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Звернення стягнення у такому випадку, відповідно до пункту 22 Іпотечного договору на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріусу, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Пунктом 26 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема, переходу права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

З реєстраційної справи № 101 вбачається, що 07 грудня 2016 року державним реєстратором Рилєєвим О.О. Херсонської ФДП «Державний інститут судових економічно - правових та технічних експертних досліджень» прийнято рішення №87 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 за ПАТ КБ «Приватбанк», а також про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 07 грудня 2016 року державним реєстратором Рилєєвим О.О. Херсонська ФДП «Державний інститут судових економічно - правових та технічних експертних досліджень», на підставі договору іпотеки серія та номер ВЕВ 419853, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу): за індексним номером 32767087, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

З реєстраційної справи № 101 вбачається, що 07 грудня 2016 року державним реєстратором Рилєєвим О.О. Херсонської ФДП «Державний інститут судових економічно - правових та технічних експертних досліджень» прийнято рішення №32768275 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 за ПАТ КБ «Приватбанк», а також про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 07 грудня 2016 року державним реєстратором Рилєєвим О.О. Херсонська ФДП «Державний інститут судових економічно - правових та технічних експертних досліджень», на підставі договору іпотеки серія та номер ВЕВ 419853, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу): за індексним номером 32768275, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки), передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Умовами Іпотечного договору, укладеного між сторонами визначено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (пункт 17.8.1). Звернення стягнення у такому випадку здійснюється на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріусу, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі(пункт 22), зокрема у позасудовому порядку шляхом, переходу права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (пункт 26).

Отже, умовами іпотечного договору сторони погодили право іпотекодержателя в разі наявності заборгованості за кредитним договором задовольнити вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного застереження.

Як вбачається з реєстраційних справ № 101 та № 101 звертаючись з заявою про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк подав : копію письмової вимоги про усунення порушень адресовану ОСОБА_1 від 10 серпня 2016 року за № Е.НЕ.0.0.0.0/2-878, у якій запропоновано, протягом 30 днів з дня отримання вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі у розмірі 20026.79 доларів США, та попереджено, що у випадку невиконання порушеного зобов`язання протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги Банк здійснить звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку»; довідку розмір заборгованості за кредитом станом на 30 листопада 2016 року та копію іпотечного договору.

При цьому будь-які відомості про направлення вказаної вимоги боржнику або про отримання позивачем вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Отже ПАТ КБ «Приватбанк» при подачі заяви про державну реєстрацію права власності не дотримано вимог, визначених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки до заяви не надано належних доказів про направлення Банком та отримання вимоги боржником про погашення боргу, а також письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодавця права власності на предмет іпотеки.

Як наслідок, державний реєстратор не встановив наявність факту виконання умов правочину, з якими пов`язується можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації та закріпленого частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка безпосередньо пов`язана з встановленням відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Пунктом 61 Порядку визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора під час її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Договором іпотеки передбачено, що про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний письмово повідомити про це іпотекодавця. Однак порядок здійснення повідомлення договором не врегульовано.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Під час розгляду справи, на виконання вимог статті 81 ЦПК України, АТ КБ «Приватбанк» будь-яких доказів на підтвердження доводів викладених у відзиві на позовну заяву щодо направлення позивачу вимоги про усунення порушень та письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки не надав. Відсутні такі відомості і у реєстраційних справах.

Що свідчить про недобросовісність іпотекодержателя та порушення прав іпотекодавця в очікуванні таких дій (стаття 13 ЦК України).

Отже недоведеність Банком направлення на адресу іпотекодавця та отримання останнім письмової вимоги від іпотекодержателя про усунення недоліків та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, та використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово звернуто стягнення під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом визнання за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки.

Підпунктом 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

Доводи апеляційних скарг про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставою для відмови державній реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки колегія суддів відхиляє, як такі що не ґрунтуються на законі.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг щодо недоведеності позивачем наявності умов, визначених Законом, для застосування мораторію на звернення стягнення на нерухоме майно, що належить позивачу, та є предметом іпотеки.

Так, як вбачається, з акту огляду квартири, складеного комісією ОСББ «Вікторія-58», квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 52.3кв.м, житловою площею 29.4кв.м, переобладнана у результаті об`єднання двох однокімнатних квартир: 38 та 38-а. У квартирі проживають ОСОБА_1 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на час розгляду справи, право власності на інше нерухоме житлове майно за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Отже враховуючи, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання іпотекодавця та її сім`ї, іншого нерухомого житлового майна ОСОБА_1 не має, загальна площа квартири, утвореної внаслідок об`єднання двох однокімнатних квартир (38 та 38-а) не перевищує 140кв.м., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність всіх умов для застосування мораторію на примусове стягнення (відчуженя без згоди власника) спірного нерухомого житлового майна.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію право власності на спірне майно, посилаючись на недотримання відповідачами вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції належними способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином позивачем обрано спосіб захисту, який зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення її порушеного права, відповідно до вимог чинного на час розгляду справи законодавства.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що позов заявлений до неналежного відповідача, оскільки ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року, відповідно до вимог статті 51 ЦПК України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено належного відповідача АТ КБ «Приватбанк», як особу, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що в силу вимог частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав без одночасного припинення права власності на спірне нерухоме майно не призведе до ефективного захисту прав позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на те, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 оскаржуючи рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, фактично заперечувала у АТ КБ «Приватбанк» права власності на спірне нерухоме майно.

Встановивши наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, відповідно до вимог Закону щодо одночасного визнання припиненими цих прав, та з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, ухвалив додаткове рішення, яким припинив право власності АТ КБ «Приватбанк» на спірне нерухоме житлове майно.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2021 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

Н. В. Орловська