Справа № 459/3121/21
Провадження № 2/459/1010/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

01.10.2021 р. представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову послався на те, що позивачка являється власником вказаної квартири, а відповідач, який є сином попередніх власників даного майна, будучи зареєстрованим, житлом не користується і там не проживає з 2009 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання в Королівство Іспанія. Ствердив, що реєстрація відповідача у цьому житлі призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги.

29.10.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.12.2021 р. у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області.

06.12.2021 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка та її представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач скерував заяву, яка була відправленою з держави - Королівство Іспанія, у якій зазначив, що у вказаній вище квартирі він зареєстрований, проте там не проживає, оскільки переїхав в іншу країну - Королівство Іспанія. При цьому зазначив, що визнає позов.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , що стверджується копіями договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2021 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274584860 від 13.09.2021 р..

Згідно довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №8690 від 22.10.2021 р., відповідач зареєстрований у спірній квартирі.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу).

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, а тому набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідач не проживає у житлі позивачки, спільним побутом із нею не пов`язаний, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався, позовні вимоги визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.

Враховуючи наведене вище, суд вважає переконливими доводи позивачки про те, що збереження реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг.

Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідач не може надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власника.

За таких обставин і міркувань право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України.

Таким чином суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути 50% судового збору та повернути позивачці з державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 200, 206, 259, 264-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн..

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн..

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.12.2021 р.

Суддя: Н. Я. Отчак