Справа № 303/7901/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Джуги С.Д.,

за участі секретаря - Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 липня 2021 року (повний текст складено 21.07.2021, головуюча суддя Гутій О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ковач Наталії Олексіївни, третя особа: ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Ковач Н.О., третя особа ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував у дружніх відносинах із ОСОБА_4 , фактично проживав однією сім`єю, і вона на випадок своєї смерті залишила заповіт від 06.11.2014 на ім`я ОСОБА_1 , яким заповіла йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті позивач звернувся до приватного нотаріуса Ковач Н.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте постановою від 24.07.2018 приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи тим, що заповіт, складений на користь ОСОБА_1 , скасований заявою від 28.08.2015, а відтак відсутні підстави для закликання його до спадкоємства.

Позивач вказує, що ним було подано нотаріусу перелік всіх необхідних документів, а тому вважає, що приватний нотаріус незаконно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зокрема, нотаріус не взяла до уваги той факт, що на дату заяви від 28.08.2015 про скасування заповіту, ОСОБА_4 була визнана недієздатною рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015. У зв`язку з цим заява ОСОБА_4 про скасування заповіту є незаконною.

Посилаючись на дані обставини, просив скасувати постанову приватного нотаріуса Ковач Наталії Олексіївни від 24.07.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 28.12.2020 було відмовлено у відкритті провадження у даній справі. Таку ухвалу скасовано ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.04.2021 та направлено справу для продовження розгляду (зі стадії відкриття провадження) до суду першої інстанції.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 - відмовлено.

На це рішення подано апеляційну скаргу, що підписана ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 . Вважаючи, що рішення суду є необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки це справа щодо спадкування; апелянти вважають, що позивачем обрано вірний спосіб захисту свого права; якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження; судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано положення ст. 226 ЦК України щодо правових наслідків вчинення правочину недієздатною фізичною особою.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , пояснення третьої особи ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що в порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин, проте за обставинами справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про право на спадщину, тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - не відповідає характеру спірних правовідносин.

Проте з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а також наявної у ній копії матеріалів спадкової справи, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 06.11.2014, яким заповіла ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою (а.с.85). У спадковому реєстрі номер цього заповіту 56740103 (а.с. 75 зворот).

Встановлено, що раніше, у лютому 2014 року, ОСОБА_3 зверталася в суд із заявою про визнання недієздатною ОСОБА_4 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 у справі № 308/2163/14-ц заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано ОСОБА_4 недієздатною та встановлено над нею опіку, призначено її опікуном ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61547253).

Отже, рішення у справі № 308/2163/14-ц набрало законної сили 21.09.2016.

Цими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи у зв`язку з психічним станом, про що свідчить видана їй довідка серії МСЕ № 0175753. Причиною інвалідності ОСОБА_4 є хвороба Блейлера - хронічне психічне захворювання, у зв`язку з яким вона починаючи ще з 1979-1980 років лікувалася у Берегівський обласній психіатричній лікарні Закарпатської області та багато років перебуває на обліку у психдиспансері м. Ужгорода.

У справі № 308/2163/14-ц було призначено судово-психіатричну експертизу. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 91 обласної психіатричної лікарні м. Берегово від 26.06.2014 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, що підтверджується даними неодноразових стаціонарних обстежень та лікувань в психіатричних закладах області, перебуванням на обліку у психіатра, наявністю 2 групи інвалідності безтерміново з приводу даного захворювання, а також характерними клінічними ознаками: паралогічне мислення, наявність галюцинаторно-маячних переживань, емоційна неадекватність і т.д. Наявність шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу позбавляє її здатності правильно розуміти значення своїх дій керувати ними.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи, не спростовані ОСОБА_1 , який їх визнає та посилається на такі обставини у позовній заяві.

Колегією суддів встановлено, що заповіт складений на користь ОСОБА_1 , що посвідчений 06.11.2014 (номер у спадковому реєстрі 56740103) був скасований за заявою від 28.08.2015 (номер заяви 57866789).

Із судових рішень у справі № 308/2163/14-ц слідує, що як на момент вчинення заповіту на користь ОСОБА_1 , що посвідчений 06.11.2014, так і момент подання заяви від 28.08.2015 про скасування цього заповіту, у ОСОБА_4 були ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми.

В рішенні суду у справі № 308/2163/14-ц не визначався день, з якого особа визнається недієздатною, а вирішення заяви (про визнання особи недієздатною) не пов`язувалося з визнанням недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, як це регламентує частина 2 статті 40 ЦК України.

У зв`язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа вважається недієздатною саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Отже, правочини (заповіт від 06.11.2014, а також заява від 28.08.2015 про скасування заповіту) були вчинені до моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання ОСОБА_4 недієздатною.

Відтак, посилання позивача та його представника на ст. 226 ЦК щодо правових наслідків вчинення правочину недієздатною фізичною особою - є безпідставними, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.73).

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса 12.05.2018 із заявою про прийняття спадщини (а.с. 83), та в подальшому із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину (а.с.87).

Разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 було подано наступні документи: - документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини; - документ для встановлення особи заявника, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії; - реєстраційний номер облікової картки платника податків; заповіт ОСОБА_4 , що посвідчений 06.11.2014; - дублікат договору дарування від 06.04.1982, що посвідчений 19.11.2013; - витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.10.2015 № 45251317 (а.с. 4).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.07.2018 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Ковач Наталією Олексіївною відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для відмови є те, що заповіт складений на користь ОСОБА_1 , був скасований заявою від 28.08.2015, підстав для закликання до спадкоємства в нього не було ( а.с. 3-4, 102).

Крім того встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом за померлою ОСОБА_4 звернулась її сестра ОСОБА_3 (а.с. 70).

Надалі на підставі заяви ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.103), приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. 10.08.2018 було видано ОСОБА_3 свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок та на земельну ділянку ( а.с. 126, 128).

На обґрунтування своїх вимог щодо скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.07.2018 позивач зазначав, що на дату скасування заповіту спадкодавець ОСОБА_4 була визнана недієздатною рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 у справі № 308/2163/14-ц, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що нотаріус незаконно взяла до уваги заяву ОСОБА_4 від 28.08.2015 про скасування заповіту.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 7 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Існування у заповідача права на скасування заповіту обумовлено правом особи, яка вчинила односторонній правочин, відмовитися від нього (ч. 1 ст. 214 ЦК).

Як і складання заповіту, його скасування або зміна є правочинами особистого характеру, які не можуть бути вчинені через представника.

Колегія суддів констатує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 у справі № 308/2163/14-ц набрало законної сили 21.09.2016 - після постановлення ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2016.

Таким чином, у силу ч. 1 ст. 40 ЦК України, ОСОБА_4 вважається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це, а саме з 21.09.2016.

Тобто, на час подання заяви від 28.08.2015 про скасування заповіту - не існувало рішення суду, що набрало законної сили, про визнання ОСОБА_4 недієздатною та встановлення їй опікуна.

Як на момент звернення ОСОБА_1 до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, так і на даний час відповідна заява ОСОБА_4 від 28.08.2015 про скасування заповіту (котра є одностороннім правочином) - є чинною, щодо такої діє презумпція правомірності правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Як при зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, так і при розгляді даної справи судом, позивачем не було надано документів на спростування презумпції правомірності заяви ОСОБА_4 від 28.08.2015 про скасування заповіту.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на час прийняття постанови нотаріусом) нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у пунктах 1 і 2 глави 14 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ковач Н.О. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та оскаржує в судовому порядку відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

У зв`язку з цим висновки суду першої інстанції про те, що спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає характеру спірних правовідносин - є помилковими та не відповідають обставинам справи, вчинені судом з порушенням норм матеріального права.

Нотаріус є уповноваженою державою фізичною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріальні дії повинні вчинятись відповідно до встановлених для нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, компетенцією і порядком їх вчинення.

Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» та главою 13 Порядку визначено підстави відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Встановлено, що за інформацією у спадковому реєстрі заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 06.11.2014 (номер у спадковому реєстрі 56740103) скасований за заявою 57866789 від 28.08.2018 (а.с.75, зворот)

ОСОБА_4 не була визнана недієздатною на час вчинення заяви про скасування заповіту на ім`я ОСОБА_1 , тобто на день скасування заповіту не настав момент визнання фізичної особи недієздатною.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови були відсутні підстави закликати ОСОБА_1 до спадкування за заповітом, оскільки заяви про скасування заповіту є чинною, а заповіт від 06.11.2014 - скасований.

Таким чином, оскаржувана постанова нотаріуса від 24.07.2018 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є законною, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

За таких обставин, помилковими є висновки місцевого суду про те, що в порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин, а за обставинами справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про право на спадщину, а відтак обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає характеру спірних правовідносин.

Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Стосовно доводів скаржників про порушення місцевим судом норм процесуального права, слід зазначити наступне.

Встановлено, що ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 29.04.2021 у даній справі було відкрито провадження та постановлено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та призначено судове засідання н 01.06.2021 на 11 год (а.с.47)

Главою 10 розділу ІІІ ЦПК України врегульовано порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд, зокрема, враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ч.ч.5,8).

В той же час, судом першої інстанції, за клопотанням позивача, яке міститься у позовній заяві, ухвалою суду від 01.06.2021 було витребувано копію спадкової справи за померлою ОСОБА_4 (а.с.61), яка в подальшому була отримана судом (а.с. 67-130). При цьому, матеріали справи не містять даних, що такі докази направлялись іншим учасникам справи. Судове засідання відкладено на 29.06.2021, про що повідомлено учасників справи. Також учасники справи повідомлялись про судове засідання, призначене на 21.07.2021.

Таким чином, зважаючи на категорію справи - вирішувалось питання щодо постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, обсяг та характер доказів у справі, частину яких витребовував суд, колегія суддів вважає, що справа підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, є розгляд судом в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зважаючи на викладене, через порушення норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 376 України, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3, 4 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ковач Наталії Олексіївни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року.

Головуюча

Судді