1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Справа № 335/9124/21 2/335/2920/2021
вересня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арештів з нерухомого майна,
27.08.2021 ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Працевитого Г.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд скасувати арешти, накладені на все майно ОСОБА_1 постанови державних виконавців у виконавчих провадженнях №№ 48992361, 34621113 з виконання виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області № 2-928/2011, виданого на виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.08.2012 в справі 2-928/2011, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» 1139960,00 грн.
Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами приходжу до висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.
Зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що на виконанні у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області перебували виконавчі провадження №№ 48992361, 51678764 з виконання виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області від 28.08.2012 в справі 2-928/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» 1326122,38 грн.
Крім того, постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 10.01.2013 у виконавчому проваджені № 34621113 було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про обтяження у вигляді нерухомого майна ОСОБА_1 , зареєстровані на підставі постанов державних виконавців про арешт майна, винесених в межах вищезазначених виконавчих проваджень.
Таким чином, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчих провадженнях, в межах яких державними виконавцями приймалось рішення про арешт належного боржникові майна.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Таким чином, позивач є боржником у виконавчому провадженні та не може пред`являти позов про зняття (скасування) арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому законом, у зв`язку із чим дана справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Статтею 447 ЦПК України сторонам виконавчого провадження надано право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У відповідності до приписів ст. 448 ЦПК України така скарга подається виключно до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви виконавчі провадження були відкриті щодо виконання виконавчого листа, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області в справі 2-928/2011.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі з наведених вище підстав.
На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про право звернення до Запорізького районного суду Запорізької області з відповідною скаргою на рішення, дії (бездіяльність) державних виконавців.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 447, 448 ЦПК України, суддя
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арештів з нерухомого майна.
Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про накладання арешту в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.В. Стеценко