Провадження №2-с/521/67/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі судді Бобуйка І.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 із заявою про скасування судового наказу про стягнення заборгованості.

З матеріалів заяви встановлено, що судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість по оплаті комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що заявниця отримала копію судового наказу від 02.11.2020 року 09.01.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, що повернулось на адресу суду.

Разом із заявою про скасування судового наказу від 02.11.2020 року, заявниця подала клопотання про поновлення пропущеного строку. Заявниця клопотання про поновлення пропущеного строку мотивує тим, що після отримання судового наказу вона зверталась до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» для вирішення питання стосовно списання з неї заборгованості, проте відповіді не отримала та як наслідок пропустила п`ятнадцятиденний строк на звернення з заявою про скасування судового наказу до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявниця не надала ніяких належних та допустимих доказів звернення до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» з метою врегулювання питання щодо її заборгованості.

Процесуальні строки забезпечують своєчасний розгляд справи, тим самим є процесуальною гарантією реалізації особами права на судовий захист, тобто їх встановлення законом або судом сприяє захисту прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, у розумні строки, тобто з мінімальною втратою часу. У цивільному процесуальному праві строки особливо актуальні з точки зору оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

Судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 127 ЦПК України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку та залишає заяву про скасування судового наказу про стягнення заборгованості без розгляду.

Згідно ч.ч. 7, 8 ст 127 ЦПК України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст.. 126, 127, 170, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі заяви про скасування судового наказу про стягнення заборгованості відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості - повернути заявниці без розгляду.

Повернення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: