ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 388/533/21

провадження № 22-ц/4809/1531/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у відкритому судовому засіданні правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2021 року у складі судді Баранського Д.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Долинського районного відділу державної виконавчої служби про стягнення надміру стягнутих коштів у виконавчому провадженні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що у Долинському РВ ДВС знаходилися на виконанні два виконавчі документа про стягнення з нього боргу № 388/1073/16-ц від 14.07.2017 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (ВП 58308780 з квітня 2019 року) та № 388 (1994/15-ц від 15.03.2016 на користь АТ «Укрсоцбанк» (ВП 50749473 з вересня 2017 року). Станом на сьогодні на виконанні залишилось одне виконавче провадження про стягнення боргу на користь АТ «Укрсоцбанк», інше виконавче провадження про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» закінчено.

Вказав, що стягнення боргу за виконавчими провадженнями проводилось на підставі окремих постанов державного виконавця із його заробітної плати. Виконавчі документи знаходились у зведеному виконавчому провадженні, але про це не було повідомлено його роботодавця.

Виконавець у виконавчому провадженні стягнувши з доходів боржника за своїм рішенням необхідний обсяг грошових коштів для задоволення вимог стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не здійснив дій щодо закінчення виконавчого провадження, а продовжував здійснювати стягнення грошових коштів на користь стягувачів за рішенням про звернення стягнення на доходи боржника, у тому числі виконавчого збору за відсутності рішення про його стягнення, тобто допустив неправомірні дії, а також бездіяльність, що стосується неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження.

Звернув увагу, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Судами встановлено, що згідно звіту про здійснення відрахування за виконавчим провадженням № 58308780 складеного за місцем роботи ОСОБА_1 за період з 04.04.2019 по 31.12.2019 з заробітної плати на погашення заборгованості за постановою державного виконавця від 14.03.2019 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» утримано 25849,57 грн.

Постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена державним виконавцем лише 26.12.2019, внаслідок чого із заробітної плати ОСОБА_1 безпідставно утримувалися кошти протягом двох місяців.

Сума боргу за виконавчим провадженням становила 14089,46 грн + 1297,16 грн судовий збір, а всього 15386,62 грн, ця обставина встановлена судовими рішеннями.

Виконавчий збір на суму боргу становить 1538,66 грн (10 процентів від суми 15386,62 грн), однак замість цієї суми з боржника стягнуто 1947,62 грн, що також встановлено судовими рішеннями.

Державним виконавцем нараховано та утримано витрати на проведення виконавчих дій у сумі 280 грн. Тобто загальна сума, що підлягала стягненню з боржника у виконавчому провадженні становила 17205,28 грн (15386,62 + 1538,66 + 280).

Таким чином, сума надміру стягнутих коштів у виконавчому провадженні становить 8644,29 грн (25849,57 17205,28).

4230,73 грн відповідачем добровільно повернуто на користь боржника. Сума надміру стягнутих грошових коштів, що не повернуті на користь боржника становить 4413,56 грн (8644,29 4230,73).

Також, внаслідок неправомірних дій виконавця йому було завдано моральної шкоди, що полягає у негативних емоціях, тривозі, занепокоєнні, стресі, яку оцінює в сумі 30000 грн.

З урахуванням зазначеного просив стягнути з відповідача кошти в сумі 34413,56 грн., в тому числі 4413,56 грн - надміру стягнуті та неповернуті кошти та 30000 грн моральної шкоди, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 408,96 грн надміру стягнутого виконавчого збору.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 , 5000 грн моральної шкоди та 582,81 грн судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги позивача

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального права та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що нормами чинного законодавства чітко визначено, що стягнуті у виконавчому провадженні кошти перераховуються на рахунок органу державної виконавчої служби, про що ведеться облік, подається звітність, а також встановлено спеціальний механізм розподілу між стягувачами цих коштів, чого не було дотримано державним виконавцем.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2020 року, яка залишена в силі постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.02.2021, визнано бездіяльність та дії саме державного виконавця неправомірними у зведеному виконавчому провадженні та встановлено суму завданої шкоди боржнику у виконавчому провадженні.

Вважає, що наявні всі складові, які визначені нормами Цивільного кодексу України (встановлено винну особу у завданні шкоди, її вину підтверджено рішенням суду та встановлено сам розмір матеріальної шкоди) для пред?явлення позову саме до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Днінро). А судом першої інстанції невірно зроблено висновок про те, що відповідачем у спорі про стягнення незадоволеної суми позовних вимог є стягувач у виконавчому провадженні.

Роблячи такий висновок, суд достовірно не переконався чи дійсно надміру стягнуті кошти надійшли стягувачу чи стягувачам у зведеному виконавчому провадженні, будь які докази відповідачем до матеріалів справи не надавались.

Щодо задоволеного розміру моральної шкоди, представник позивача вважає, що він не компенсує позивачу всі ті незручності та переживання, які він продовжує переносити, а тому моральну шкоду оцінює в сумі 30000 грн.

Просила скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07.07.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги відповідача

Відповідач вважає що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача державний виконавець зазначав, що позивачем не було подано жодних доказів на її підтвердження. Вказав, що суд першої інстанції, не врахувавши висновки Верховного суду України, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 в редакції від 27.02.2009, ігноруючи вимоги ст.ст. 76-81 ЦПК України, в процесі розгляду справи не дослідив жодних доказів, які б підтверджували тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок надміру стягнутих з нього грошових коштів у виконавчому провадженні.

Також, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, є необґрунтованим, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. Звертає увагу, що письмові докази, додані до відповіді на відзив представником позивача, не є належними і допустимими, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, так як не завірені належним чином і відповідач не може з ними ознайомитися і надати свої заперечення в силу того, що вони виготовлені способом копіювання дуже низької якості, що унеможливлює зрозуміти друкований текст, що в них міститься.

Також, звертав увагу суду, що Долинський районний відділ державної виконавчої служби має лише один рахунок в управлінні Державної казначейської служби, який відкритий для обліку депозитних сум та для зарахування стягнутих з боржників коштів та виплати їх стягувачам згідно рішень судів різної юрисдикції. Інших відкритих рахунків відповідач не має.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, але в даному випадку залучені не були.

Відмічає, що Долинський РВ ДВС не має у своєму розпорядженні бюджетних асигнувань, а також затвердженого кошторису або плану використання бюджетних коштів. Депозитні суми це кошти, що не належать бюджетній установі, надходять у її тимчасове розпорядження та із настанням відповідних умов перераховуються за призначенням. Депозитні суми надходять до установи та не мають відношення до виконання єдиного кошторису бюджетної установи.

На підставі зазначеного, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідач зазначив, що факт перерахування надміру стягнутих з боржника коштів у розмірі 4004,60 грн на користь стягувачів у виконавчому провадженні встановлено ухвалою Долинського районного суду від 12.06.2019, яку залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.02.2021. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині вважає безпідставними.

Жодних позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної (майнової) шкоди чи збитків позивач не заявляв - позовні вимоги сформульовані як «повернення надміру стягнутих грошових коштів», тому посилання позивача у своїй апеляційній скарзі на норми цивільного законодавства що регулюють порядок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди та збитків є абсолютно недоречними і безпідставними.

Також звертав увагу, що в своїй апеляційній скарзі позивач, не погоджується з розміром моральної шкоди, яку вирішив стягнути суд першої інстанції, але поряд із цим всі доводи позивача зводяться лише до його суб`єктивної незгоди з цим рішенням. Позивач не зазначає в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при вирішенні даного питання.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та дії державного виконавця.

Визнано бездіяльність державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо несвоєчасного закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 388/1073/16-ц, виданого 14 липня 2017 року Долинським районним судом Кіровоградської області.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо розподілу стягнутих з боржника грошових сум у зведеному виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 388/1994/15-ц, виданого 15 березня 2016 року Долинським районним судом Кіровоградської області та виконавчого листа № 388/1073/16-ц, виданого 14 липня 2017 року Долинським районним судом Кіровоградської області.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо надміру стягнутого виконавчого збору та основного боргу у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 388/1073/16-ц, виданого 14 липня 2017 року Долинським районним судом Кіровоградської області.

Під час здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, суди судовими рішеннями встановили таке:

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області Желовнікової Ю.А. від 8 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 388/1994/15-ц, виданого 15 березня 2016 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК») заборгованості на загальну суму 250609,31 грн (ВП № 50749473).

У цьому ж виконавчому провадженні постановою цього ж державного виконавця від 15 квітня 2016 року з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 25060,93 грн.

Постановою державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Огородник Л.С. від 23 червня 2017 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків. У цій постанові відображено загальну суму утримання, що складається з основного боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Огородник Л.С. від 6 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 388/1073/16-ц, виданого 14 липня 2017 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») заборгованості на загальну суму 34386,46 грн (ВП № 58308780).

Постановою державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Огородник Л.С. від 6 лютого 2019 року об`єднано виконавчі провадження № 50749473 та № 58308780 у зведене виконавче провадження № 60935704.

Постановою державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Огородник Л.С. від 14 березня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків. У цій постанові відображено загальну суму утримання, що складається з основного боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Після цих дій державного виконавця в порушення ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалось відрахування у розмірі 40 відсотків заробітної плати.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 червня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за процентами у розмірі 2687,74 грн та пенею у розмірі 16462,10 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 червня 2017 року залишено без змін.

Отже, після цього рішення з ОСОБА_1 підлягало стягненню на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14089,46 грн заборгованості за кредитом та 1297,16 грн судових витрат, а всього 15386,62 грн.

Заявою ОСОБА_1 від 16 жовтня 2019 року повідомлено виконавця про ухвалення Верховним Судом рішення від 18 вересня 2019 року та необхідність звірки із бухгалтерією підприємства.

За виконавчим листом № 388/1073/16-ц, виданим 14 липня 2017 року Долинським районним судом Кіровоградської області із заробітної плати ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з 4 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року утримано 25849,57 грн.

При цьому станом на жовтень 2019 року включно із заробітної плати боржника утримано 17745,25 грн.

Суд зазначає, що згідно з інформацією про виконавче провадження № 58308780 від 23 лютого 2020 року, що міститься у матеріалах цивільної справи, а також витребуваної судом копії цього виконавчого провадження, виконавцем у виконавчому провадженні до його закінчення, тобто до 26 грудня 2019 року не виносилась постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з цією ж інформацією про виконавче провадження № 58308780 від 23 лютого 2020 року з боржника постановою виконавця від 8 травня 2019 року стягнуто 280 грн витрат виконавчого провадження.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача, який належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справу в судове засідання апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів здійснює Державна казначейська служба України (далі Казначейство) (абзац перший пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215) (далі Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).

За змістом пунктів 35, 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Разом з тим, звернення ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди безпосередньо органом ДВС, а не державою, свідчить про неналежний спосіб захисту порушеного права позивача.

В свою чергу, суд першої інстанції, в порушення принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України, а саме незважаючи на те, що у позові зазначено про стягнення коштів на відшкодування збитків з органу ДВС, стягнув ці кошти з державного бюджету.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом, обравши належний спосіб захисту своїх прав, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, то немає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційних скарг.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу Долинського районного відділу державної виконавчої служби задовольнити у повному обсязі - рішення суду першої інстанції скасувати з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги про стягнення надміру стягнутих коштів у виконавчому провадженні та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити повністю.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення надміру стягнутих коштів у виконавчому провадженні та відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.Л. Карпенко