Справа № 457/675/21 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2484/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цімури Яромира Володимировича, який діє в інтересах заінтересованої особи ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Величка О.В., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

в червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи таку тим, що з 06.10.2018 року вона проживає в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_1 постійно вчиняє по відношенню до неї насильницькі дії. На звернення заявника до поліції відносно ОСОБА_1 складено два термінових заборонних приписи від 18.12.2020 року та від 10.05.2021 року. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї і малолітньої доньки, яка неодноразово була свідком домашнього насильства, просить застосувати до ОСОБА_1 обмежувальний припис у вигляді заборони терміном на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори із заявником, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року, заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено частково.

Вирішено видати обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці стосовно ОСОБА_1 , яким: заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В решті вимог - відмовити.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат Цімура Яромир Володимирович, який діє в інтересах заінтересованої особи ОСОБА_1 , оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства щодо заявника; під час розгляду заяви в суді першої інстанції заявник самоусунулась від відповідей на запитання; доводи, на які покликається ОСОБА_2 не підтверджуються жодними доказами; за понад півроку щодо ОСОБА_1 було складено лише один терміновий припис з м`якою санкцією (один день обмеження); відсутня законна прив`язка ОСОБА_2 до квартири по АДРЕСА_1 ; заявниця може проживати за місцем своєї реєстрації; останні два місяці сторони взагалі проживають окремо та не бачаться; висновок суду про систематичність застосування до заявника насильства є виключно голослівним, що в сукупності дає суду апеляційної інстанції законні підстави для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні заяви.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року та постановити нову постанову, якою відмовити заявнику в задоволенні її заяви повністю.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених вимог і відповідно до приписів статті 367 ЦПК України апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість цього рішення суду лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони та інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Цімури Я.В. надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи у зв`язку із його поганим станом здоров`я.

Розглянувши подане адвокатом клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що його слід відхилити з огляду на законодавчо встановлені скорочені процесуальні строки розгляду справ про видачу обмежувального припису, а також на те, що сам ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких клопотань не подавав, а його участь обов`язковою не визнавалась, свої доводи і заперечення висловив як сам, так і через представника в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі.

У відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав заяви, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.10.2018 року уклали шлюб, про що Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис № 127. Після укладення шлюбу дружиною обрано прізвище ОСОБА_2 (а.с. 6).

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , батьком якої є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , а.с. 12).

18 грудня 2020 року видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 181552, відповідно до якого ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою ОСОБА_2 строком на 5 діб у зв`язку із вчиненням за адресою проживання: АДРЕСА_1 - домашнього конфлікту з дружиною, під час якого він кричав, сварився і шарпав останню (а.с.3).

10 травня 2021 року видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 180566, відповідно до якого ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою ОСОБА_2 строком на 1 добу, оскільки цього дня ОСОБА_1 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , вчинив економічне домашнє насильство до своєї дружини ОСОБА_2 , яку закрив у квартирі, забравши ключі і телефон (а.с.4).

Після останнього випадку вчинення домашнього насильства, за яким видано тимчасовий заборонний припис, ОСОБА_2 перебуває у притулку для жінок та дітей, які постраждали від домашнього насильства.

Так, 21.05.2021 року між ОСОБА_2 та Притулком для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі в особі керівника вказаної організації укладено договір № 2 про надання соціальних послуг притулком для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі, предметом якого є забезпечення особи, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі, місцем безпечного тимчасового цілодобового перебування та надання комплексної допомоги (психологічних, соціально-побутових, соціально-медичних, інформаційних, юридичних та інших послуг) на безоплатній основі. Вказаний договір укладено на строк з 21.05.2021 року до 28.05.2021 року, а в подальшому строк перебування у притулку згідно договору № 2а від 29.05.2021 року подовжено до 29 червня 2021 року.

Основним нормативно - правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).

Тобто, оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19 (провадження № 61-884св20) та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19 (провадження № 61-6763св20).

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено такий висновок: «Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства».

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегією суддів встановлено, що конфлікти між заявницею та її чоловіком із застосуванням насильства мають тривалий характер. Неодноразовість таких епізодів та їх систематичність не спростована ОСОБА_1 а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, останній в судовому засіданні в суді першої інстанції визнав, що конфлікти були, хоча їх ініціатором вважає дружину. Чому термінові заборонні приписи були видані щодо нього пояснити не міг.

Аналіз вчинених ОСОБА_1 дій дає підстави вважати, що заявниця ОСОБА_2 дійсно піддавалася домашньому насильству у формі фізичного, психологічного та економічного насильства. Так, позбавлення заявниці волі шляхом закриття у квартирі, крики, сварки, шарпанина, з приводу яких відбувалось втручання працівників поліції, вказують на те, що описані у термінових заборонних приписах обставини містять ознаки наведених видів домашнього насильства.

Вищевказані термінові заборонні приписи ОСОБА_1 не оскаржувалися. З приводу неправомірних дій поліції останній скарг не подавав.

Таким чином, місцевий суд встановивши обставини, які дають підстави вважати, що заявниця ОСОБА_2 дійсно піддавалася домашньому насильству, те, що в разі можливого вчинення в подальшому стосовно неї різних форм насильства з боку ОСОБА_1 може мати несприятливі наслідки як для неї, так і для малолітньої дитини, те, що інтереси матері і її малолітньої дитини вимагають убезпечення їх від можливих несприятливих психологічних факторів, які виникають внаслідок вчинення щодо заявниці домашнього насильства, її дії щодо звернення за видачею обмежувального припису мають на меті убезпечити малолітню дитину - ОСОБА_5 та себе від можливого повторення насильства, ризики вчинення щодо заявника ОСОБА_2 фізичного, економічного та психологічного насильства є реальними, дійшов вірного висновку про видачу обмежувального припису строком на три місяці шляхом заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката Цімури Яромира Володимировича, який діє в інтересах заінтересованої особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич