ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Чернівці Справа № 727/5812/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Танасійчук Н.М., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 9328,31 грн, а також 758,15 грн втрат від інфляційних процесів, 302,45 грн три відсотки річних, та здійснити розподіл судових витрат (а.с.2-4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 . Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини, відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках.

Вартість послуг підприємством визначалась згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року та №146 від 17.10.2014 року.

Відповідач в порушення вимог ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» та ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2018 року по 30.05.2021 року не сплачувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Провадження №22-ц/822/1086/21

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року позовні вимоги МКП «Чернівцітеплокомуненерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2018 року по 30.05.2021 року в сумі 9328 грн 31 коп, а також втрати від інфляційних процесів в сумі 758 грн 15 коп та три відсотки річних в сумі 302 грн 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» понесені судові витрати у розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , оскаржив його лише в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів в сумі 758,15 грн, трьох відсотків річних в сумі 302,45 грн та судових витрат.

Вказує, що відповідач не заперечує існування заборгованості в розмірі 9328,31 грн за надані послуги, однак при стягненні з відповідача інфляційних втрат, трьох відсотків річних й судового збору суд першої інстанції не врахував вимоги ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року та ЗУ «Про судовий збір», оскільки відповідач є інвалідом другої групи.

На підставі наведеного просить рішення суду в оскаржувані частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних, а також змінити в частині стягнення судового збору.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 10 388,91 грн.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню із стягненням на користь позивача суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає частково.

З матеріалів справи вбачається, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з постачання теплової енергії. Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачем ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.5).

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» щомісячно з 01.01.2018 року по 30.05.2021 року нараховувало відповідачу плату за надані послуги з постачання теплової енергії, однак остання не сплачувала кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9328 грн. 31 коп. Зазначена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію, та відповідачем (апелянтом) визнається (а.с.8).

Крім того, матеріали справи містять розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних (а.с.9).

Наведені розрахунки у цій справі належними, допустимими доказами не спростовані, будь-який контррозрахунок відповідача у справі відсутній.

Дійсно, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з тепло постання, а також просило стягнути втрати від інфляційних процесів в сумі 758,15 грн, трьох відсотків річних в сумі 302,45 грн.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин.

Пунктом 4 ч.3 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За змістом ст.552 та ч.2 ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, й три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Таким чином, проценти та інфляційні втрати, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З цих підстав апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Матеріали справи містять підтвердження, що з 12.04.2017 року відповідач ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи загального захворювання, яка встановлена довічно, про що свідчить копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 (а.с.33).

В силу ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджено, а саме, за подання позову МКП «Чернівцітеплокомуненерго» сплатило 2 270 грн (а.с.1), які підлягають компенсації останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Компенсувати МКП «Чернівцітеплокомуненерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку визначеному п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/