Провадження № 2з/522/456/21
УХВАЛА

03 вересня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову

Заявник просить суд вжити такі заходи забезпечення позову:

- тимчасово заборонити Одеському національному медичному університету вчиняти дії щодо реорганізації кафедри «Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів», вносити змін до структури та штатного розпису Одеського національного медичного університету виключно щодо реорганізації кафедри «Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів», створювати кафедру, предмет діяльності та спеціальності (спеціалізації) якої будуть тотожними до предмету наукової, освітньої та методичної діяльності, спеціальностям (спеціалізації) кафедри «Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів».

- тимчасово зупинити дію рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17.06.2021 щодо реорганізації кафедри «Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів» шляхом поділу на кафедру «Анестезіології та інтенсивної терапії» і кафедру «Екстреної та невідкладної медичної допомоги».

-тимчасово зупинити дію Наказу Одеського національного медичного університету№ 266-овід 17.06.2021в частині «реорганізувати з 01.09.2021 року кафедру «Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів» шляхом поділу на кафедру «Анестезіології та інтенсивної терапії» і кафедру «Екстреної та невідкладної медичної допомоги».

Заявник зазначає, що є завідувачем кафедри Анестезіології, інтенсивної терапії і медицини невідкладних станів».

17.06.2021 проведено засідання Вченої ради університету та прийнято наказ №266-о, яким ліквідовано кафедру. Вважає, що реорганізація кафедри є дискримінаційним заходом щодо нього. У разі не забезпечення позову у разі задоволення позову позбавить відповідача можливості затягувати виконання рішення суду.

Вжиття заходів забезпечення позову не будуть перешкоджати господарській діяльності відповідача, оскільки утримання в організації кафедри не створить будь яких перешкод для освітньої, наукової та методичної роботи відповідача.

Розглянувши заяву, суд не знаходить підстав для забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Частинами 1 і 2 ст.149ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 150ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчинити певні дії.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи. Обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Суд звертає увагу, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10ст. 150 ЦПК України). Відповідно у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Відтак, застосування запропонованих заходів забезпечення позову, фактично буде вирішенням спору наперед, являтиме собою підміну судового рішення. З цих підстав забезпечення позову є не допустимим.

Крім того, у справах, в яких позивачем пред`явлено позовні вимоги немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, тому має з`ясовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись.

Суд зважає на те, що будь-яке рішення з яким особа не згідна становить для неї певний правовий інтерес, може зумовлювати зміну правовідносин, в тому числі й трудових. Безумовно такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Однак захист та відновлення цих прав може бути здійснено судом, якщо ці зміни, що передбачаються рішенням від 17.06.2021 та наказом № 266-о від 17.06.2021, дійсно призвели до порушення цих прав. Це означає, що з цією метою не слід автоматично зупиняти дію таких рішень.

Також необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти (постанова Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 640/17361/20).

Відповідно до п. 4 розділу І Статуту Одеського національного медичного університету, оприлюдненому у відкритому доступі в мережі інтернет на офіційному сайті університету, Університет утворений у формі державної установи, що знаходиться в управлінні Міністерства охорони здоров`я України та працює на засадах неприбутковості. Університет є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді (п. 9 Статуту).

Основними структурними підрозділами Університету є факультети, кафедри, бібліотека, Університетські клініки, клінічні бази Університету та медичні центри (п. 12 розділ І Статуту).

Безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень: вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу вищої освіти, затверджує його структуру і штатний розпис (частина перша, частина третя пункт 2 статті 34 Закону України № 1556-VІІ).

Університет має рівні з іншими вищими навчальними закладами права, що становлять зміст його автономії та самоврядування, у тому числі має право утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати свої структурні підрозділи (п. 2 розділ ІV Статуту).

Тому дотримуючись балансу між приватним інтересом заявника та інтересами університету, слід виходити з того, якщо такі рішення є протиправними, порушують права та інтереси працівника кафедри, то їх оцінка буде надана судом в межах судового розгляду справи. Водночас зупинення дії рішень, які стосуються організаційно-трудової діяльності кафедри, навчального процесу, порушивши їх на початку нового навчального року, може завдати більшої шкоди.

З огляду на це, заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Косіцина В.В.