КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/1458/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пальчика М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року у складі судді Проць Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліни Павлівни про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом про визнання незаконною нотаріальної дії приватного нотаріуса Гринько А.П. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №706, бланк НМО 580555 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, бланк НМО 580555, зареєстрованого в реєстрі за №706, виданого 28 серпня 2017 року о 09 год. 01 хв. приватним нотаріусом Гринько А.П.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4

06.03.2017 року приватним нотаріусом Гринько А.П. була заведена спадкова справа № 60337354 на підставі заяви малолітньої доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , поданої її матір`ю - ОСОБА_3

07.04.2017 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя з зазначенням нерухомого майна.

З спадкового реєстру позивачу стало відомо, що 09.10.2015 року приватним нотаріусом Кундою І.О. посвідчено заповіт ОСОБА_4 , яким останній заповів усе своє майно дочці - ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Гринько А.П. 28.08.2017 року видано малолітній ОСОБА_2 свідоцтво на право на спадщину за заповітом. Такі дії приватного нотаріуса щодо видачі такого свідоцтва є незаконними, оскільки на момент його видачі вона являлась непрацездатною дружиною (вдовою) і мала право на обов`язкову частку у спадщині, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

При цьому заперечила факт існування рішення Ватутінського районного народного суду м. Києва про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4 , вважає таке рішення підробленим, оскільки подружжя з позовом до суду не зверталось, справа не розглядалась і реєстрація розірвання шлюбу у відповідних органах не проводилась.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Повний текст рішення складено 20 липня 2021 року.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказано, що оскаржуване рішення ухвалене за неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки в матеріалах справи наявні документи, які достовірно свідчать про те, що рішення Ватутінського районного народного суду міста Києва від 20 серпня 1992 року про розірвання шлюбу є підробним.

Зазначено, що видачою свідоцтва про право па спадщину порушені права позивача, тобто відповідач не мав права на одноособове спадкування майна, за наявності непрацездатної вдови ОСОБА_1 , а тому таке свідоцтво слід визнати недійсним, а також визнати права власності позивача в порядку спадкування на половину спадкового майна.

Також, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року, з яким категорично не погоджується, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного розгляду заяви про розподіл та стягнення судових витрат та без з`ясування співмірності витрат на правничу допомогу та складності справи, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача.

Вказано, що на переконання позивача роздруківка процесуальних документів, формування документів для відправки, оформлення додатків до процесуальних документів, направлення процесуальних документів засобами поштового зв`язку на адресу суду, іншим учасникам справи, підготовка копій процесуальних документів, не є видами професійної правничої допомоги та не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст. 1,19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначено, що заявником значно завищено необхідний час для написання заперечень - 3 год., після попереднього написання відзиву на позовну заяву.

Окрім цього, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

У своїх відзивах на апеляційні скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року адвокат Старовойтова Д.О. в інтересах ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 просить рішення та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

У судове засідання позивач та приватний нотаріус не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 46 т.2), надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 49, 52 т.2), а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Старовойтову Д.О. в інтересах ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , яка просила апеляційні скарги залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 26.02.1977 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 9 т.1)., який розірвано рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 20.08.1992 року.

Державна реєстрація розірвання шлюбу проведена відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві 24.09.2014 року (а.с.42 т.1).

Встановлено, що 23.04.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб й від спільного проживання указані особи мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43 т.1).

Відповідно до справи, 09.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кундою І.О. посвідчено заповіт ОСОБА_4 , зареєстрований реєстрі № 87, на бланку серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_4 заповів усе своє майно доньці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а.с.14 т.1).

Відповідно до матеріалів справи, 28.08.2017 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 706, спадкова справа № 7/2017.

Як убачається з долученого до справи рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов задоволено й за ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , визнано право особистої приватної власності на оспорюване майно (а.с.5-35 т.2).

Убачається, що ОСОБА_1 звернулася у суд з указаним позовом та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане малолітній ОСОБА_2 у відповідності до заповіту померлого ОСОБА_4 з підстав порушення під час його видачі її прав з посиланням на те, що рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 20.08.1992 року є підробленим, а тому вона як непрацездатна вдова має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від наявності заповіту.

Між тим, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позову.

Так, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Положеннями ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, матеріалами справи доведено, що майно, яке залишилося після смерті померлого ОСОБА_4 , успадкувала його донька ОСОБА_5 у відповідності до заповіту.

Твердження апеляційної скарги про те, що районним судом під час вирішення спору неналежно досліджено наявні у справі документи, які свідчать про підробленість рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 20.08.1992 року, а тому шлюб між нею та померлим офіційно не розірвано, - безпідставні.

Як убачається зі справи, постановою старшого слідчого відділу Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві від 27.07.2016 року закрито кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, порушене за заявою ОСОБА_1 про підробку рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 20.08.1992 року (а.с.44-46 т.1).

Постанова органу досудового розслідування про відсутність події злочину унеможливлює встановлення факту підробки судового рішення в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, підлягають врахуванню й долучені до справи докази визнання позивачем існування рішення районного суду про розірвання шлюбу.

Так, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржувала рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 20.08.1992 року в апеляційному порядку в частині викладення мотивів прийнятого рішення (а.с.53-56 т.1).

Відповідно до справи, реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду проведено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 24.09.2014 року, актовий запис № 322 (а.с.42 т.1).

Отже, ОСОБА_1 за наслідком припинення шлюбу втратила статус подружжя, як то передбачено ч.1 ст.36 СК України, що виключає виникнення між ними будь-яких прав з дати припинення шлюбу.

На дату смерті ОСОБА_4 позивач не перебувала з ним у шлюбі, а тому не набула права на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після померлого.

За таких обставин, підстав вважати, що вчиненням нотаріальної дії по видачі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 були порушені права позивача, не має.

Суд першої інстанції, з урахуванням зібраних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих додатковим рішенням суду з ОСОБА_1 на користь відповідача заслуговують на увагу, з огляду на таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження доказів несення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача долучила до справи договір про надання правової допомоги № 20-22 від 02.04.2020року з змінами до нього згідно додаткової угоди від 15.03.2021 року (а.с.113-116,146,147 т.2), квитанції про здійснення операцій, відповідно до яких ОСОБА_3 на користь адвокатського бюро «Горецький і партнери» було перераховано кошти, на загальну суму 30 000 грн (а.с.150-163 т.2), акт №1 від 15.07.2021 року про виконану адвокатським бюро роботу (надані послуги) в особі адвоката Старовойтової Д.А. (а.с.148, 149 т.2).

Проте, районний суд не врахував, що заявлена відповідачем сума не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За змістом акту, відповідачу було надано послуги та витрачено адвокатом 29 год., які складаються, зокрема, як з складання відзиву, так і направлення його з додатками засобом поштового зв`язку на адресу районного суду, що склало 5 год., а також окремо, підготовка копії відзиву з додатками та направлення їх на адресу інших учасників справи протягом 2 год., участь адвоката в судових засіданнях протягом 7 год, а решту часу, - 15 год. витрачено на складання клопотань, заперечень по справі й направлення поштою їх районному суду й окремо підготовка указаних копій документів та направлення учасникам справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підготовка копій складених по справі процесуальних документів й направлення їх засобами поштового зв`язку не можна вважати видом професійної правничої допомоги, оскільки положеннями ст.ст.1,19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» заявлені види робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Окрім цього, районним судом належним чином не враховано ту обставину, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час та те, що вирішений спір особливо складності не представляє.

Враховуючи викладене, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення встановленого судом розміру судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з 30 000 грн до 10 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375,376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року змінити.

Зменшити розмір судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 з 30 000 грн до 10 000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: