Провадження № 2/641/1308/2021 Справа № 635/159/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Музиченко В.О.

при секретарі - Думчиковій В.В.

справа №635/159/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Ю.В. про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Ю.В. про визнання правочинів недійсними. В позовній заяві просить суд : визнати недійсним іпотечний договір від 05 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Васіковою Ю.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1177, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Васіковою Ю.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1176. Крім того, просить стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу 31004,50 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано майно, до якого зокрема належить 3-на квартира АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На даний час у зазначеній квартирі проживає вона разом з дитиною. 05.09.2019 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 іпотечний договір, згідно з якими ОСОБА_2 передав спірну квартиру та одержав позику в сумі 885500 грн. і зобов`язався повернути гроші до 15.09.2020 року. На укладення зазначеного договору нею була надана згода. На момент надання згоди, вона не знала фіктивність вказаного правочину укладання іпотечного договору. Із самого початку укладання іпотечного договору ОСОБА_2 не збирався виконувати його умови, оскільки не здійснив жодного платежу за договором позики. Таким чином, іпотечний договір містить ознаки фіктивного правочину. Через умисне невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за іпотечним договором, право власності на предмет іпотеки перейшло в рахунок виконання зобов`язання. 29.09.2020 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.09.2019 року. Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_4 набув право вимоги за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 . Своєю заявою від 17.11.2020 року ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру. Всі учасники правочинів діяли умисно з метою виключення шахрайським шляхом цієї квартири зі складу спільного майна подружжя. Спірна квартира є предметом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, проте, не бажаючи ділити квартиру ОСОБА_2 шахрайськими діями, шляхом укладення фіктивного правочину, відчужив квартиру на користь третьої особи. Про фіктивність правочину свідчить те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є друзями дитинства та бізнес партнерами, з вересня 2019 року вона разом із сином проживає у спірній квартирі, однак ОСОБА_4 не звертався до неї з вимогою звільнити квартиру, також про фіктивність правочину свідчить й недотримання процедури позасудового врегулювання, відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі від 05.09.2019 р. Потім ОСОБА_2 фактично самостійно зізнався у шахрайських діях, про що свідчить їх переписка у мессенджері. У спірній квартирі вона проживає зі своїм малолітнім сином, одна квартира була відчужена без дозволу органу опіки та піклування. Також нею були понесені судові витрати які складають зі сплати судового збору у розмірі 1681 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 31004 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.01.2021 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 року, зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

22.03.2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що твердження позивача про умисне невиконання своїх зобов`язань за іпотечним договором є безпідставними. Іпотечний договір за своєю суттю має похідний характер від основного зобов`язання. Саме неможливість виконання основного зобов`язання за договором позики призвела до звернення стягнення на майно, що було передано в іпотеку. Позивачкою навіть не зазначено, з невиконання яких мов іпотечного договору вона пов`язує фіктивність правочину. Невиконання зобов`язань за договором позики не свідчить про фіктивність іпотечного договору та договору відступлення права вимоги. Вони з позивачкою дійсно перебували у шлюбі. 05.09.2019 року ним, зі згоди позивачки була придбана спірна квартира. Вартість квартири складала 1644500 грн., що еквівалентно 65000 доларам США. Проте у них не було всіх коштів для придбання квартири, в зв`язку з чим ним, за згодою позивачки було укладено договір позики грошей в сумі 885500 грн., еквівалент яких становив 35000 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 05.09.2021 року ним та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом якого стала спірна квартира. В подальшому у подружжя виникли фінансові складності та вони не змогли виплачувати боргові зобов`язання. Крім того, вони були вимушені взяти іншу позику для погашення заборгованості з будівництва їх спільного будинку. Врешті їх шлюбні стосунки припинились, а позивачка самоусунулась від вирішення будь-яких боргових питань, переклавши всі боргові зобов`язання з повернення позики на нього. Виходом з даної ситуації стала готовність ОСОБА_4 викупити боргові зобов`язання за договором позики, виплатити заборгованість ОСОБА_3 та в подальшому задовольнити власні фінансові претензії, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Така ситуація дала можливість йому укласти договір оренди з ОСОБА_4 . Факт укладення договору позики та отримання грошових коштів сторонами не заперечується. Таким чином позивачка, окрім квартири набула також боргові зобов`язання по поверненню позики. Наявність гарних відносин між сторонами договору не може свідчити про його фіктивність. Юридичною підставою для проживання позивача у спірній квартирі є договір оренди, укладений між ним та ОСОБА_4 . Стосовно процедури звернення стягнення на майно, то вона виконана ОСОБА_4 в повному обсязі. Просив у задоволенні позову відмовити.

22.03.2021 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов в якому зазначено, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей в сумі 885500 грн., на придбання належної йому квартири АДРЕСА_2 . На укладення цього договору позивач як дружина надала свою письмову згоду. В цей же день між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири та з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики було укладено іпотечний договір. Всі три правочини були укладені з письмової згоди позивачки. ОСОБА_2 договір позики не виковувався, тому 29.09.2020 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги. ОСОБА_2 був сповіщений про укладення цього договору 01.10.2020 року. Як при укладенні правочинів, так і в процесі їх виконання були дотримані всі вимоги діючого законодавства, та ним як стороною укладених правочинів були виконані всі умови таких договорів належним чином. За спірними договорами настали реальні правові наслідки. Просив в задоволенні позову відмовити.

22.03.2021 року відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позов в якому зазначено, що 29.09.2020 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 05.09.2019 року та іпотечним договором від 05.09.2019 р. За договором позики ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в розмірі 885500 грн. Строк користування позикою до 15.09.2020 року. на момент укладення договору про відступлення права вимоги платежі за даним договором ОСОБА_2 не виконувались. Зобов`язання за договором позики було забезпечено укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іпотечним договором, предметом якого була квартира АДРЕСА_2 . Зазначені правочини укладені зі згоди позивачки. Він укладав договір про відступлення права вимоги, оскільки договір позики був забезпечений іпотечним договором. Договори були укладені у відповідності до вимог діючого законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

02.04.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що вчинення правочину не було спрямоване на реальне настання обумовлених ним наслідків набуття ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру. Щодо спільності боргових зобов`язань, зазначила, що матеріальний стан її родини був у задовільному стані, вона вважала, що ОСОБА_2 в повному обсязі виконує умови договору позики. Він жодного разу не повідомляв її про фінансові складності. Саме така бездіяльність та замовчування факту невиконання грошових зобов`язань вказує на фіктивність правочину. Вважає наданій нею скріншоти переписки у месенджері належними доказами, оскільки вони стосуються предмету спору, однак після отримання позовної заяви, ОСОБА_2 видалив всю переписку. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

20.04.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 надані заперечення на відзив в яких зазначено, що позивач не надає жодних обґрунтувань, та навіть не зазначає, яку саме частину (пункт) Іпотечного договору вона вважає таким, що суперечить вимогам законодавства. Майно за договором було передано, тому договір не може бути визнаний фіктивним. Позивач, за відсутності належних доказів, весь час намагається замінити їх доказами, що взагалі не відносяться до обставин, які підлягають встановленню судом під час розгляду даної справи. Переписка у мобільному додатку Viber не є належним та допустимим доказом. Окрім того, суть тексту такого листування не підтверджує обставини, які є предметом доказування у даній справі. Зобов`язання не були виконані за договором позики, як за основним, що не може бути підставою для визнання Іпотечного договору недійсним.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.08.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В задоволенні позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, справу розглядати за його відсутності.

Третя особа Приватний нотаріус ХМНО Васікова Ю.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного.

05.09.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за суму 1644500,00 грн., еквівалент 65000,00 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. за № 1171.

05.09.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Іпотечний договір, відповідно до умов якого, забезпечений договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно з яким ОСОБА_2 одержав позику в сумі 885500,00 грн., еквівалент 35000,00 доларам США і зобов`язався повернути її ОСОБА_3 до 15.09.2020 року. Іпотекодавець з метою забезпечення зобов`язань передав Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. за № 1177.

05.09.2019 року ОСОБА_2 склав розписку та підтвердив, що він отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 885500 грн., що еквівалентно 35000 доларів США, згідно договору позики від 05.09.2019 року.

05.09.2019 року ОСОБА_1 надано нотаріально посвідчену заву про надання згоди чоловіку ОСОБА_2 на заключення договору іпотеки з ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . Заява посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. за № 1175.

29.09.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.09.2019 року, відповідно до умов якого первісним Іпотекодержатель відступає (передає), а новій Іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному Іпотекодержателю прави вимоги за Договором іпотеки. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. за № 903.

30.09.2020 року ОСОБА_3 листом повідомив ОСОБА_2 про укладення Договору про відступлення права вимоги, укладеним між ним та ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Кішкіної О.О. з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та просив зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі Іпотечного договору, посвідченого 05.09.2019 року, ОСОБА_5 приватним нотаріусом ХМНО.

01.10.2020 року та 02.10.2020 року ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_2 були направлені листи-вимоги щодо виконання зобов`язання за Договором позики. Роз`яснено, що у разі невиконання умов договору, буде звернено стягнення у порядку передбаченому Застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в Іпотечному договорі.

Згідно трекінгу АТ «Укрпошта» відправлення вручені адресату.

21.11.2020 року ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири, відповідно до умов якого, ФОП ОСОБА_4 передав ФОП ОСОБА_2 в оренду квартиру АДРЕСА_2 . Строк дії договору до 31.12.2021 року.

Відповідачем ОСОБА_2 був наданий договір позики від 19.03.2020 року, відповідно до умов якого останній отримав в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2568875,00 грн., що еквівалентно 102755 доларам США. ОСОБА_1 також було надано нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на підписання вказаного договору позики.

Також відповідачем ОСОБА_2 надано копію ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2020 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Частина 1 статті 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 202, 203, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Частина 1 статті 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 627 ЦК України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України: зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»: іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 (905/1646/17) звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

До позовної заяви у якості доказу обставин, зазначених у позовній заяві, позивачкою долучено ксерокопію переписок у мобільному додатку «Viber» із відповідачем ОСОБА_2 однак суд не приймає до уваги таку як належний доказ, з огляду на таке.

Згідно із ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео-та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (втому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. 1 ст.5, ч. 1, 2 ст.6, ч. 1 ст.7, ст.12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі.

Роздруківка телефонної переписки (скріншоти листування за допомогою месенджера «Viber») без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №9901/43/19, у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі №904/2882/18 та від 24.09.2019 року у справі №922/1151/18.

Слід також зазначити, що листування із використанням месенджеру «Viber» не містить відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, що за приписами ч.3 ст.207 ЦК України дозволило б достеменно ідентифікувати осіб, які складали відповідні листи та повідомлення (за наявності письмової згоди сторін спілкування на використання таких аналогів).

На підставі викладеного, суд дійшов виноску, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки твердження позивачки, що відповідачі, які укладали договору знаходяться у дружніх відносинах не може свідчити про фіктивність укладеного між ними правочину. Наявність добрих відносин не може звільняти від виконання грошових зобов`язань, передбачених договором.

Твердження позивача про нібито фіктивність правочину, оскільки після перереєстрації права власності на відповідача ОСОБА_4 , вона разом з дитиною залишилась проживати у спірній квартирі, також не може бути підставою для визнання правочину фіктивним. Так юридичною підставою для проживання позивача в спірній квартирі став договір оренди, який укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Позивачкою суду не надано жодного належного доказу на підтвердження позовних вимог. Суд звертає увагу, що Іпотечний договір є похідним від договору позики та саме невиконання умов за договором позики стали підставою для звернення стягнення на іпотечне майно. Позивачу було достовірно відомо, що ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі, уклав договір позики для придбання квартири, про що вона надала свою згоду, яка нотаріально засвідчена. Позивачу також було відомо про укладення договору іпотеки. На час укладення договору позики та договору іпотеки жодних заяв щодо їх фіктивності з боку позивача заявлено не було. Факт умисного невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики також не підтверджений. Крім того, суд зазначає, що договір позики був укладений під час перебування сторін у зареєстровану шлюбі. Метою отримання позики було придбання квартири. Відповідно до положень ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, згідно ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином позивачу було достовірно відомо про необхідність виконання умов договору позики.

Щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язання здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

При відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється, і за умови, що однозначно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Із аналізу зазначених норм права вбачається, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов`язання боржника залишається незмінним, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 на підставі норм діючого законодавства та умов Іпотечного договору, відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» та п. 2.1.8 Іпотечного договору, без згоди ОСОБА_2 , передав відповідачу ОСОБА_4 всі належні права за договором позики та Іпотечним договором.

03.10.2020 року ОСОБА_2 було отримано лист-вимогу від ОСОБА_4 з вимогою про виконання зобов`язання за Договором позики та повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в Іпотечному договорі шляхом набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру, у випадку невиконання зобов`язань з повернення позики. ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики виконані не були, в зв`язку з чим ОСОБА_4 звернув стягнення на іпотечне майно.

Твердження позивача про порушення прав дитини також необґрунтовані, оскільки на момент укладання Іпотечного договору, ані позивач, ані дитина не були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 . Місцем реєстрації позивача та дитини є АДРЕСА_3 .

За таких обставин суд дійшов до висновку, що обставини викладені у позові не знайшли свого підтвердження та у задоволенні позову слід відмовити.

Також, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову суд вважає необхідним залишити за позивачем понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Ю.В. про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Ю.В., місцезнаходження: м. Харків пр. Ювілейний, 52.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.11.2021 року.

Суддя: В. О. Музиченко