Справа № 234/9814/21
Провадження № 2/234/3580/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Лебединець Г.С.

секретар судового засідання Давіденко А.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2021 року позивач - ТОВ ФК "Кредит Капітал" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява вмотивована тим, що 24.10.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" був укладений кредитний договір № 7477785, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 7477785) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 08.11.2019 року. ТОВ "Мілоан" умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору.

20.02.2020 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ ФК "Кредит Капітал" укладений договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 7477785 від 24.10.2019 року, що укладений між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 . Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 7477785 від 24.10.2019 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ "Мілоан" згідно Договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 року.

Станом на 04.01.2021 року сума заборгованості відповідача становить 18 300 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5 000 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 600 грн., прострочена заборгованість за процентами становить 10 200 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 2 500 грн.

Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 19512118/1 від 27.11.2020 р., яка до теперішнього часу відповідачем не виконана.

Просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит Капітал" заборгованість за кредитним договором № 7477785 від 24.10.2019 року в сумі 18 300 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін.

16.09.2021 року в суд надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, відповідно до якої відповідач позов не визнає. Зазначила, що: надана позивачем копія кредитного договору № 7477785 від 24.10.2019 року не є належним доказом укладання кредитного договору, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених законом України «Про електронну комерцію»; копія платіжного доручення від 24.10.2019 року № 2607435 не є доказом отримання грошових коштів, оскільки не містить відомостей, передбачених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті; копія претензії та список № 41 на підтвердження її відправлення не можуть бути прийняті як доказ, оскільки до цих документів не додано квитанції про їх відправлення. Щодо вимог позивача про стягнення прострочених процентів в сумі 10 200 грн. зазначає, що оскільки кредитним договором встановлений строк кредитування до 08.11.2019р. то нарахування відсотків після цієї дати є неправомірним. Щодо вимог позивача про стягнення пені просить застосувати строк позовної давності. Справу просить розглянути за її відсутності та відмовити в задоволенні позову.

21.10.2021 року в суд від представника позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» надійшла відповідь на відзив. Представник відповідача зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7477785 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 року. Після отримання права вимоги до відповідача, позивачем нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Зазначає, що в анкеті, яку самостійно заповнювала відповідач, вказано час заповнення анкети і зазначена вся процедура підписаного кредитного договору № 7477785 від 24.10.2019 року. Це є підтвердженням того, що відповідач отримала одноразовий ідентифікатор, це означає, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір. Крім того, використання позичальником коштів, отриманих від ТОВ «Мілоан» незалежно від способу висловлення згоди на укладення кредитного договору свідчить про безумовне прийняття позичальником пропозиції укласти кредитний договір. Щодо відсутності у платіжному дорученні, яке було додане до позовної заяви № 2607435 від 24.10.2019 року частини номера картки позичальника зазначив, що відповідно до п.4.3 Правил надання фінансових кредитів в редакції від 29.01.2019 року ТОВ «Мілоан» не отримує реквізитів банківської картки. Для платіжних операцій по картах товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. Згідно п.4.1 кредитного договору, за прострочення виконання зобов`язання повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати) вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 7477785 від 24.10.2019, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 5000 гривень та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надавався строком на 15 днів з 24.10.2019. Термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 08.11.2019 року.

Сукупна вартість кредиту складає 2850 грн. в грошовому виразі та 1,387.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Проценти за користування кредитом 2250 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту 600 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

У разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу (дати) повернення кредиту, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим Договором. (п.п. 4.1 Договору).

Факт перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою про ідентифікацію. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) (а.с. 9).

З платіжного доручення № 2607435 вбачається, що ТОВ «Мілоан» перерахувало 5000 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно з договором відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали даний договір, за умовами якого кредитор «ТОВ «Мілоан» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Внаслідок такої передачі (відступлення) позивач набув право грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами (а.с.12-17).

27.11.2020 за вих. № 19512118 на адресу ОСОБА_1 направлено претензію погасити заборгованість у сумі 18300 грн. перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с.20).

Як встановлено кредитний договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства: miloan.ua.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону.

Враховуючи те, що договір укладався відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», примірник кредитного договору був наданий позичальнику в його особистому кабінеті на сайті Товариства.

Відповідно до ст. 641 ЦК України, - пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Як зазначає позивач, на сайті miloan.ua. розміщено Правила надання фінансових кредитів (послуг), які є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641 ЦК України, укласти договір на умовах, що запропоновані Товариством.

Ці Правила є невід`ємною частиною договору, так званою його «публічною» частиною (п. 5.1 кредитного договору).

Клієнт здійснює заповнення заявки на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в якості обов`язкових для заповнення.

Заповнюючи заявку, позичальник, у відповідності до пункту 5.1 кредитного договору, надає згоду на обробку Товариством своїх персональних даних, а також на те, що Товариство має право звернутись за інформацією про фінансовий стан позичальника або іншою інформацією, яка необхідна для прийняття рішення про надання кредиту.

Оформлення вищезазначеної згоди відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних».

У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

На основі зазначених клієнтом даних інформаційна система Товариства генерує «індивідуальну» частину договору (у разі прийняття рішення про надання кредиту).

На підставі заповненої реєстраційної форми інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію даних заявника на сайті Товариства та створює особистий кабінет заявника/позичальника, де він має змогу ознайомитися з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість тощо.

Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта і інформації отриманої про нього із законних джерел, зокрема інформації бюро кредитних історій.

Товариство інформує клієнта про прийняте рішення щодо видачі або відмову у наданні кредиту через SMS-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та/або листом, надісланим на електронну пошту, вказану заявником, та/або шляхом розміщення інформації в особовому кабінеті заявника на сайті Товариства.

У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» (пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами.

Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору, або відмовитись від них.

Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником із зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті Товариства. Таким чином заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним.

На підставі наведеного, суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо того, що вона не підписувала кредитний договір, а тому, на її думку вказаний договір не містить правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, - правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, - електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону, - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону, - у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була ініціатором укладання кредитного договору, надала необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, які зазначені в анкеті-заяві та кредитному договорі (а.с.5-7, 11).

Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, про що позивачем надано довідку про ідентифікацію з одноразовим ідентифікатором L86397 (а.с.9).

Договір позики укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Суд вважає непереконливими доводи відповідача щодо неналежної форми кредитного договору, виходячи з наступних обставин.

Зі змісту кредитного договору від 24.10.2019 року вбачається, що при його укладенні відповідачем було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса проживання, номер мобільного.

Отже, ідентифікація клієнта була проведена належним чином.

При цьому, відповідач не вказує на протиправне використання її особистих даних сторонніми особами, в тому числі і її номером мобільного телефону, на який ТОВ «Мілоан» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору.

Посилання відповідача на те, що відсутній повний номер картки, на яку було зараховано кошти не спростовують факт отримання нею кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд вважає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, суд не може погодитися з розміром визначеним позивачем до стягнення заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.

Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, борг відповідача становить 18 300грн., з яких: 5 000 грн. заборгованість за сумою кредиту; 600 грн. заборгованість за комісією; 10 200 грн. заборгованість за відсотками; 2 500 грн. заборгованість за штрафами і пенями.

Сторони кредитного договору від 24.10.2019 року обумовили сукупну вартість кредиту, що складає 2850 грн, з яких 600 грн це комісія та 2250 грн проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Термін повернення кредитних коштів сторони погодили 08.11.2019 року.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 08.11.2019 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом та інших стягнень. Відповідно таке право відсутнє і в позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Враховуючи те, що умовами кредитного договору не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, а також штрафу, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів, що становить 2250 грн, тіло кредиту в розмірі 5000 грн, оскільки відповідачем не подано доказів виконання умов договору та розмір сплати кредитної заборгованості.

В частині позовних вимог про стягнення комісії в сумі 600 грн суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, положення Кредитного договору № 7477785 від 24.10.2019 року щодо нарахування комісії в сумі 600 грн, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність, частиною четвертою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що умови пункту 1.6. кредитного договору щодо сплати комісії за управління кредитом суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 5 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, заборгованість по процентам 2 250 грн., відмовивши в іншій частині за необґрунтованістю.

Стосовно судових витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, - при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий в суму 2270,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 899,32 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ) заборгованість за Кредитним договором № 7477785 від 24.10.2019 року в загальному розмірі 7 250 грн., яка складається з: 5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 250 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 899,32 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець