ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 2-7200/08

провадження № 22-ц/818/752/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Варнер», в особі директора Бєлова Олега Михайловича, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2008 року, ухвалене суддею Штих Т.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 липня 2004 року вона є власником нежитлових приміщень підвалу №Х-ХVII, LІV, ХLа, ХLII, 1-го поверху №17, 19, 20, 21, 22, 33, 3-го поверху №94, 97, 98, 99, 100, 106, 107, 108, 109, 98а в літ. «А-3», загальною площею 599,1кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В процесі експлуатації належних їй нежитлових приміщень нею було здійснено перепланування приміщень третього поверху в розмірі 347,3кв.м. Збільшення площі третього поверху до 425,1кв.м виникло внаслідок урахування існуючого коридору, який раніше (на момент купівлі-продажу) існував, але не був предметом купівлі-продажу. Цей коридор функціонально поєднує нежитлові приміщення третього поверху. На її думку, відповідно до технічного висновку «Про можливість збереження виконаної реконструкції під виробництво спеціальних продуктів харчування, дієтичних добавок та косметичних засобів частини приміщень третього поверху в нежитловій будівлі по АДРЕСА_2 », виконаного ТОВ «Харківреконструкція» (ліцензія АА №775360), виконана реконструкція приміщень не вплинула негативно на несучу здатність основних будівельних конструкцій будівлі, не протимовить діючим нормам та може бути збережена. КП «Харківське МіськБТІ» видало технічний паспорт.

Просить визнати за нею право власності на нежитлові приміщення третього поверху №№ 94, 94а, 95, 97, 98, 98б, 99, 100, 102, 102а, 105, 106,107, 107а, 108 в літ. «А-3» загальною площею 425,1кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення 3-го поверху: №№94, 94а, 95, 97, 98, 98б, 99, 100, 102, 102а, 105, 106, 107, 107а, 108 в літ. «А-3» загальною площею 425,1кв.м для розміщення цеху по виробництву спеціальних продуктів харчування, дієтичних добавок та косметичних засобів по АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ПП «Варнер» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ПП «Варнер», як правонаступник ЗАТ «СІНГ» є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

У період 1996-1997р.р. ЗАТ «СІНГ» (правонаступник Організації орендарів «Фабрика Заготівельна» та власник вищевказаних нежитлових приміщень) здійснив відчуження частини нежитлових приміщень новим власникам, зокрема, ПП «РОСИНКА». В подальшому деякі з таких приміщень були придбані в ПП «РОСИНКА» у власність позивачкою - ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_1 на підставі укладеного 09 липня 2004 року між нею та ПП «Росинка» договору купівлі - продажу та акту прийому - передачі нежитлових приміщень від 03 серпня 2004 року стала власником наступних нежитлових приміщень: нежитлових приміщень підвалу №Х-ХVІІ, LIV, ХLа, ХLIІ, 1-го поверху №17, 19, 20, 21, 22, 33, 3-го поверху №94, 97, 98, 99,100, 106, 107, 108, 109, 98а в літ. «А-3» загальною площею 599,1кв.м.

ПП «ВАРНЕР» стало відомо, що у 2008 році ОСОБА_1 зверталась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради (Відповідач) про визнання за нею права власності на нежитлові приміщення за даною адресою. За результатами розгляду даної позовної заяви Дзержинським районним суд м. Харкова 02 вересня 2008 року прийнято вищезазначене рішення.

Зазначає, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення суду, а саме на 02 вересня 2008 року, у межах реєстрації цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на приміщення третього поверху №95 (коридор) площею 17,0 кв. м, №101 (коридор) площею 37,1кв.м, №102 (коридор) площею 44,2кв.м, №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літ. А-3 зареєстровано за ЗАТ «СІНГ», що підтверджується довідкою КП «ХМ БТІ» Харківської міської ради від 11 вересня 2020 року. У довідці КП «ХМ БТІ» також зазначено, що вищезазначені приміщення №№ 95, 102, 104, 105 та частина приміщення №101 (право власності на які було зареєстровано за ЗАТ «СІНГ») були самочинно приєднані до інших приміщень, які належали на праві власності ОСОБА_1 . Оскаржуваним рішенням суду було визнано право власності на ці приміщення за ОСОБА_1 , на підставі чого 17 жовтня 2008 року право власності ОСОБА_1 на ці приміщення було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 25097511.

Вказує, що в результаті оскаржуваного рішення суду ПП «ВАРНЕР», як правонаступник ЗАТ «СІНГ», втратив право власності на нежитлові приміщення третього поверху будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 76,2кв. м, а саме: нежитлові приміщення №95 (коридор) площею 17,0кв. м, №102 (коридор) площею 44,2кв.м, №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м, частину нежитлового приміщення №101 (коридор) площею 11,4кв.м.

Таким чином, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2008 року у справі № 2-7200/08 безпосередньо стосується права власності ПП «ВАРНЕР» на вищезазначені приміщення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості сингулярного правонаступника позивача ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року залучено до участі у справі, поряд із ОСОБА_1 , в якості її сингулярного правонаступника ТОВ «ОЛСІСТЕМС».

У відзиві Харківська міська рада вважає апеляційну скаргу обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню посилаючись на те, що експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів будівництва забороняється. До прийняття новоствореного майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ОСОБА_1 подала до суду клопотання про закриття апеляційного провадження посилаючись на те, що оскаржуваним рішення питання про права та інтереси ПП «ВАРНЕР» судом не вирішувалось, крім того, ПП «ВАРНЕР» було пропущено строку апеляційного оскарження, оскільки про існування оскаржуваного рішення останньому було відомо ще у 2019 році.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція належних позивачу житлових приміщень відповідає всім будівельним та санітарно-технічним нормам та правилам і не порушує прав інших осіб. Судом не встановлено, що при реконструкції були порушені будь-чиї права.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09 липня 2004 року між ПП «Росинка» та ОСОБА_1 було укладеного договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Адамовою Л.А., за реєстровим №3396, згідно умов якого останні придбала в ПП «Росинка» нежитлові приміщення підвалу № Х-ХVІІ, LIV, ХLа, ХLІІ, 1-го поверху №17, 19, 20, 21, 22, 33, 3-го поверху №94, 97, 98, 99, 100, 106, 107, 108, 109, 98а в літ «А-З» загальною площею 599,1кв.м., які належали ПП «Росинака» на підставі додаткової угоди до установчого договору ЗАТ «СІНГ», посвідченої Одинадцятою ХДНК від 17 січня 1997 року за реєстровим №1-68, акту прийому-передачі від 02 липня 1997 року.

Як вбачається із змісту позовної заяви, в процесі експлуатації належних позивачці нежитлових приміщень нею було здійснено перепланування приміщень третього поверху в розмірі 347,3кв. Збільшення площі третього поверху до 425,1кв.м виникло внаслідок урахування існуючого коридору, який раніше (на момент купівлі-продажу) існував, але не був предметом купівлі-продажу. Цей коридор функціонально поєднує нежитлові приміщення третього поверху.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що під час здійснення реконструкції права та охоронювані законом інтереси інших осіб порушено не було.

Разом з тим, відповідно до довідки КП «ХМ БТІ» №1087826 від 11 вересня 2020 року станом на 02 вересня 2008 року у межах реєстрації цілісного майнового комплексу, право власності на приміщення третього поверху № 95 (коридор) площею 17,0кв.м, №101 (коридор) площею 37,1кв.м, №102 (коридор) площею 44,2кв.м, №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, № 105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літ. А- 3 зареєстровано за ЗАТ «СІНГ».

В апеляційній скарзі ПП «Варнер» зазначає, що наразі вони є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , належних ЗАТ «СІНГ», як його правонаступнику.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Матеріали справи свідчать, що 27 січня 1995 року між представництвом Фонду державного майна України в м. Харкові правонаступник Фонд міського майна ХМР народних депутатів та Організацією орендарів «Фабрика-заготівельна» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом другої ХДНК Мороз Г.І., за реєстровим №2-780, згідно умов якого остання (Організація) придбала цілісний майновий комплекс, в тому числі нежитлові приміщення: промвиробничий корпус площею 6 920кв.м, блок складських та допоміжних приміщень площею 159,1кв.м, учбово-курсовий комбінат площею 145,8кв.м, компресорна площею 204,7кв.м, градирня площею 12кв.м, загальною площею 7 441,6кв.м, по АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного договору-купівлі продажу представником Фонду Дрежавного майна України в м. Харкові 28 березня 1995 року Організації орендарів «Фабрика-заготівельна» було видано свідоцтво №209-В про право власності.

З приводу передачі вказаного нерухомого майна 28 березня 1995 року було складено акт прийомупередачі майна державного підприємства.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємництва реєстровий №14064676 від 15 травня 1995 року орендне підприємством Організація орендарів «Фабрика-заготівельна» перереєстровано у ЗАТ «СІНГ», як правонаступник.

У подальшому розпорядженням Харківського міського голови від 28 липня 1997 року №284 «Про реорганізацію ЗАТ «СІНГ» шляхом приєднання до ПФ «ХАРЛАС» скасовано державну реєстрацію ЗАТ «СІНГ» (перереєстровано у міськвиконкомі 15 травня 1995 року, розпорядження №619, реєстраційний № 14064676, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до ПФ «ХАРЛАС» (зареєстровано у Дзержинському райвиконкомі 08 лютого 1996 року, розпорядження №82, реєстраційний №24127171, місцезнаходження: вул. Фрунзе, 7) та вважати останнє правонаступником реорганізованого товариства.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 01 серпня 2019 року, виданий Міністерством юстиції України, ПП «ВАРНЕР» є правонаступником ПП «ХАРЛАС».

Як зазначено у довідці КП «ХМ БТІ» №1087826 від 11 вересня 2020 року під час проведення технічної інвентаризації нежитлових приміщень третього поверху загальною площею 147,3кв.м у нежитловій будівлі літ. А- 3 станом обстеження 03 квітня 2008 року встановлено, що в приміщенні № 94 встановлена перегородка, внаслідок чого утворене приміщення № 94а, самочинно приєднані приміщення №№95, 102, 104, 105, частина приміщення 101, в приміщенні №95 влаштована перегородка та влаштовано приміщення №98а, між приміщеннями № 98 та № 98а демонтована перегородка, збільшена площа приміщення №108 за рахунок руйнування перегородки та приєднання приміщення №109, в приміщенні №107 влаштована перегородка та утворене приміщення №107а, внаслідок чого загальна площа приміщень змінена та складає 425,1кв.м, з них приміщення №№ 95 (коридор площею 17,2 кв.м), 98а (роздягальня площею 5,6 кв.м), 102 (коридор площею 39,5 кв.м), 102а (коридор площею 11,4 кв.м), 105 (вбиральня площею 4,0 кв.м), загальною площею 77,7 кв.м самочинно приєднані.

Таким чином, станом на 02 вересня 2008 року приміщення третього поверху № 95 (коридор) площею 17,0кв.м, частина приміщення №101 (коридор) площею 11,4кв.м, приміщення №102 (коридор) площею 44,2кв.м, №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літ. «А- 3» обліковувались як нежитлові приміщення третього поверху №№95 (коридор площею 17,2кв.м), 98а (роздягальня площею 5,6кв.м), 102 (коридор площею 39,5кв.м), 102а (коридор площею 11,4кв.м), 105 (вбиральня площею 4,0кв.м) в літ. А-3 загальною площею 77,7кв.м.

Станом на 02 серпня 2008 року відомості щодо реєстрації права власності на приміщення третього поверху №95 (коридор) площею 17,0кв.м, №101 (коридор) площею 37,1кв.м, №102 (коридор) площею 44,2кв.м; №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літ. А- 3 до Реєстру прав власності на нерухоме майно не вносились.

Нежитлові приміщення третього поверху №94, 97-100, 106-109, 98а, були зареєстровані у Реєстрі прав власності на нерухоме майно у складі об`єкту нерухомого майна №6513367.

Після приєднання до них приміщень третього поверху №95 (коридор) площею 17,0кв.м, частини приміщення №101 (коридор) площею 11,4кв.м, приміщення №102 (коридор) площею 44,2кв.м, №104 (вбиральня) площею 2,1кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літ. А- 3, які станом на 02 вересня 2008 року обліковувались як нежитлові приміщення третього поверху №№95 (коридор площею 17,2кв.м), 98а (роздягальня площею 5,6кв.м), 102 (коридор площею 39,5кв.м), 102а (коридор площею 11,4кв.м), 105 (вбиральня площею 4,0кв.м) в літ. А-3 загальною площею 77,7кв.м, нежитлові приміщення третього поверху № 94, 94а, 95, 97, 98, 986, 99, 100, 102, 102а, 105-108, 107а в літ. «А-3» загальною площею 425,1кв.м, зареєстровані у реєстрі прав власності на нерухоме майно як об`єкт нерухомого майна № 25097511.

При цьому не була проведена актуалізація відомостей розділу №6513367 .

Під час внесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно номер приміщення №98а помилково зазначено як 98б.

З викладеного вбачається, що вищезазначені приміщення №95, 102, 104, 105 та частина приміщення №101 (право власності на які було зареєстровано за ЗАТ «СІНГ») були самочинно приєднані до інших приміщень, які належали на праві власності ОСОБА_1 . Оскаржуваним рішенням було визнано право власності на ці приміщення за ОСОБА_1 , на підставі чого 17 жовтня 2008 року право власності ОСОБА_1 на ці приміщення було зареєстрованого у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №25097511.

Отже, в результаті прийняття оскаржуваного рішення суду ПП «ВАРНЕР», як правонаступник ЗАТ «СІНГ», втратив право власності на житлові приміщення третього поверху будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,2кв.м, а саме: нежитлові приміщення №95 (коридор) пл.17кв.м, №102 (коридор) пл. 44.2кв.м, №104 (вбиральня)) пл.2.1 кв.м, №105 (вбиральня) площею 1,5кв.м, частину нежитлового приміщення №101 (коридор) площею 11.4кв.м, що у свою чергу спростовує доводи відповідача про те, що оскаржуваним рішення не зачіпаються права та інтереси ПП «ВАРНЕР».

З приводу доводів відповідача про те, що наразі рішенням Господарського суду Харківської області по справі №922/4140/19 від 27 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2021 року, скасовано рішення №48112329 від 06 серпня 2019 року про державну реєстрацію за ПП «Варнер» права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Дійсно, рішенням Господарського суду Харківської області по справі №922/4140/19 від 27 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2021 року, позов ТОВ «Норма» задоволено частково.

Визнано за ТОВ «Норма» право спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення №48112329 від 06 серпня 2019 року про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

В частині позовних вимог ТОВ «Норма» до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни відмовлено.

Стягнуто з ПП «ВАРНЕР» на користь ТОВ «Норма» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2011,97грн.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ТОВ «Енплантс» - відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Із змісту вказаних судових рішень вбачається, що 17 січня 1997 року акціонерами ЗАТ «СІНГ» укладено додаткову угоду №3 до засновницького договору ЗАТ «СІНГ», за умовами якої вирішено здійснити перерозподіл акцій між акціонерами; надати згоду на вступ нових акціонерів у зв`язку з переуступкою акцій акціонерами товариства; вивести зі складу акціонерів ЗАТ «СІНГ» осіб, які здійснили відступлення своїх акцій; визначити новий склад акціонерів та кількість належних їм акцій (пункт 1-4 додаткової угоди №3).

Пунктом 5 додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року вирішено здійснити реорганізацію ЗАТ «СІНГ» шляхом виділу з його складу п`яти самостійних суб`єктів господарювання, статутні фонди яких формуються за рахунок майна, що виділяється його учасникам. Акціонери обмінюють належні їм акції на частку в активах товариства, відображену у розподільчих балансах станом на 1 січня 1997 року, та виходять із складу ЗАТ «СІНГ».

Пунктами 7-11 додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року врегульовано питання щодо виділення майна таким суб`єктам господарювання.

Так, згідно з пунктом 11 додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року акціонери ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по АДРЕСА_1 : приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 331 642,87грн.

Частка кожного учасника суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ «СІНГ»: ОСОБА_3 0,250, ОСОБА_4 0,250, ОСОБА_5 0,250, ОСОБА_6 0,250.

Пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ «СІНГ» та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

Проте, зазначені доводи не спростовують висновків суду, оскільки скасовуючи таку реєстрацію господарський суд виходив з того, що відсутні правові підстави для реєстрації приміщень загального користування за ПП «ВАРНЕР» в цілому. Між тим, ці висновки не невелюють того, що сходові клітини та коридори у спірній будівлі залишились у спільній часткові власності ЗАТ «СІНГ», правонаступником якого є ПП «ВАРНЕР», та п`яти суб`єктів господарства, що підлягали створенню шляхом виділу з ЗАТ «СІНГ» на підставі додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року.

Частка ЗАТ «СІНГ» у праві спільної часткової власності на приміщення, а також приміщення у нежитловій будівлі, які залишились у власності ЗАТ «СІНГ», також були конкретно визначені Додатковою угодою №3 від 17 січня 1997 року, і частка ЗАТ «СІНГ» на підставі п.12 Додаткової угоди №3 від 17 січня 1997 року становила 8/100.

Отже, матеріалами справи підтверджено, не спростовано позивачем, що ПП «ВАРНЕР» є співвласником приміщень, за рахунок яких збільшилась площа нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження з тих підстав, що ПП «ВАРНЕР» було пропущено строки апеляційного оскарження, оскільки про існування оскаржуваного рішення суду ПП «ВАРНЕР» було відомо не пізніше 12 вересня 2019 року.

Як зазначає апелянт ПП «ВАРНЕР» та не заперечується учасниками справи в 2019 році в ході розгляду іншого спору ПП «ВАРНЕР» отримало інформацію про наявність оскаржуваного рішення суду.

Між тим, для обгрунтування того факту, що цим рішенням порушені права та інтереси ПП «ВАРНЕР», останні вимушені були звертатися для витребування певних доказів, отримавши які звернулися до суду для отримання копії рішення та його оскарження.

Зазначені доводи підтверджені матеріалами справи, не спростовані позивачем.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження рішення ПП «ВАРНЕР» було пропущено з поважних причин.

Також, представник ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що ПФ «ХАРЛАС», правонаступником якого є ПП «ВАРНЕР», надавало згоду на реконструкцію спірних приміщень, тому права ПП «ВАРНЕР» не можна вважати порушеними.

Між тим, такі доводи є безпідставними.

Дійсно, матеріали справи містять лист ПФ «ХАРЛАС» згідно якого останній не заперечує проти проведення ОСОБА_1 робіт з перепланування, поточного ремонту 3-го поверху та надбудови 4-го поверху за умови виконання та узгодження робочої документації у відповідності до діючих будівельних, санітарних та пожарних вимог.

Між тим, із змісту наведеного листа не вбачається, що ПФ «ХАРЛАС» погоджувався на приєднання приміщень загального користування до нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем не додержано встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і ведення об`єкта в експлуатацію.

Так, згідно положень ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до вимог ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно додатку Б ДБН А.2.2-3-2004 реконструкція перебудова існуючих об`єктів виробничого та цивільного призначення, пов`язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виробляється, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).

Позивачкою не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду доказів, які б надавали право проектування та спорудження (будівництво, реконструкція) нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 та на які позивач просить визнати право власності.

Факт порушення законодавства України, що регулює відносини в сфері містобудування при самочинній реконструкції спірних нежитлових приміщень визнається і самою позивачкою. Зокрема, у позовній заяві позивачка зазначає, що нею було здійснено збільшення площі третього поверху з 347,3кв.м. до 425,1 кв.м. Наслідок урахування існуючого коридору, який раніше існував, але не був предметом Договору купівлі-продажу.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ПП «Варнер», яке не приймало участі у справі, а також те, що позивачкою не додержано встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію; жодних доказів про наявність у позивачки дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із конструкції спірного об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до суду не надано та матеріали справи не містять, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги ПП «Варнер» сплачено судовий збір в сумі 2 550грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПП «Варнер» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 550грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Варнер», в особі директора Бєлова Олега Михайловича задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2008 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , сингулярним правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛСІСТЕМС», до Харківської міської ради про визнання права власності залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Варнер» (юридична адреса: м. Харків, Двадцять Третього Серпня, буд.12-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 550грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 00коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна