УХВАЛА

06 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 592/4503/17

провадження № 61-13696ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року та на постанову Сумського апеляційного суду від 07 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонергого товариства «Альфа-Банк», треті особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

ВСТАНОВИВ :

У 2017 році ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати недійсним:

- кредитний договір № 1801/0608/71-101 від 19 червня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ;

- іпотечний договір № 1801/0608/71-101-2-1 від 19 червня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1801/0608/71-101, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 70000 доларів США (пункт 1.1. договору), у готівковій формі або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України з метою придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (пункт 1.4. договору). Тобто, фактично кредитні кошти були видані в національній валюті України гривні та використані для розрахунку за договором купівлі-продажу квартири від 19 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 19 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1801/0608/71-101 від 19 червня 2008 року укладено іпотечний договір № 1801/0608/71-101-Z-1, предметом якого є квартира, придбана за кредитні кошти. Умови кредитного договору в частині визначення валюти кредиту в доларах США є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача.

Використання відповідачем доларів США як предмета кредитування значно погіршує становище позивача як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Зазначає, що не справедливими є умови кредитного договору щодо пунктів: 1.3, 6.1.2, 3.7, 3.11, 5.1.10, 5.1.11, 9.3. Крім того, відповідач не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Договір не відповідає частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

У пункті 1.5. договору зазначено, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов`язаних з укладанням іпотечного договору, у тому числі будь-яких змін і доповнень до нього, та вартість страхування предмета іпотеки за іпотечним договором. Натомість будь-якої конкретизації таких витрат, їх розрахунку ні договір, ні додатки до договору не містять, загальна сукупна вартість кредиту не обрахована взагалі. Додаток №1 до договору не містить загальної суми процентів, які будуть нараховані та повинні бути виплачені за користування кредитом, не містить загальної суми витрат позичальника у зв`язку з отриманням кредиту.

Вважав, що умовами пункту 3.2. кредитного договору банком порушені права позичальника (споживача) на отримання доступної та достовірної інформації про процентну ставку за користування кредитом (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладання кредитного договору). Умови пункту 3.2. кредитного договору щодо особливого порядку розрахунку процентів 360 днів у році щодо округлення суми процентів до цілого числа є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності наслідком таких умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), що дає підстави визнання таких умов пункту 3.2. кредитного договору недійсними відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладання кредитного договору).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року в складі судді Котенко О. А., залишеним без змін постановою Сумського апеляційнрого суду від 07 липня 2021 року в складі колегії суддів Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Ткачук С. С., у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживача. Тобто, справа № 592/4503/17 є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Сумського апеляційного суду від 07 липня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року та на постанову Сумського апеляційного суду від 07 липня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук