Житомирський апеляційний суд
Справа №277/878/21 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №277/878/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Греська В.А. у смт Ємільчино,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.08.2018 Новоград-Волинським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області, актовий запис №30, дитину просила залишити з матір`ю, змінити її прізвище з ОСОБА_3 на дошлюбне ОСОБА_4 , вирішити питання про судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 09.06.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Проте з часом стосунки між ними погіршились, зникло взаєморозуміння і повага, що призвело до припинення подружніх відносин, а з травня 2021 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Зазначила, що відповідач весь час проводить із друзями та вживає алкоголь. Вважала, що примирення між нею і відповідачем неможливе, так як сім`я давно фактично розпалась, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку із чим наполягала на розірванні шлюбу. Дитину просила залишити з нею.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09.06.2018 року Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №30.

Після розірвання шлюбу позивачці залишено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Стягнуто з відповідача на користь позивачки, сплачений нею при подачі позовної заяви, судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові про залишення дитини з нею та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовної вимоги. Зазначає, що до позовної заяви були додані докази на підтвердження проживання дитини із нею та перебування на її утриманні. Наголошує на тому, що суд першої інстанції, встановивши факт відсутності спору щодо місця проживання дитини, безпідставно не задовольнив позовну вимогу в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 09.06.2018 між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).

Із довідки про склад сім`ї Чижівської об`єднаної територіальної громади Варварівського старостинського округу Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області №388 від 16.08.2021 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_7 (а.с. 11).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_5 просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залишити з нею.

07.09.2021 ОСОБА_2 продав заяву, в якій визнає позов про розірвання шлюбу та стягнення судового збору в повному обсязі (а.с. 18).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення вимоги про розірвання позову. Також суд зазначив, що до позовної заяви сторонами не додано будь-яких доказів для визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Крім того, з матеріалів справи не вбачається спору між батьками про місце проживання дитини, тому суд дійшов до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині залишення на проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Водночас місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини, оскільки із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила «місце проживання дитини залишити із матір`ю».

Вирішуючи питання щодо проживання дитини одним із батьків, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність спору.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

ОСОБА_2 не подавав до місцевого суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю.

У висновку органу опіки та піклування Чижівської сілської ради про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що ОСОБА_1 разом з дитиною зареєстровані в с.Радячі Новоград-Волинського району Житомирської області. Працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання дитини за адресою проживання матері, що підтверджується відповідним актом. За результатами обстеження встановлено, що за місцем проживання дитини панує доброзичливе психоемоційна атмосфера, їх близькі родичі: бабуся та дідусь допомагають у вихованні дитини та бажають брати участь у створенні умов для всебічного розвитку дитини.

Питання про визначення місця проживання дитини розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 12.11.2021 року. В даний час дитина проживає окремо від батька, ОСОБА_2 , який знаходиться в зоні АТО і не займається вихованням дитини. В телефонній розмові з`ясувалося, що він не проти проживання їх спільної дитини, ОСОБА_5 , разом із мамою, ОСОБА_1 . Враховуючи вище наведене комісія дійшла висновку, що дитині більше потрібна материнська турбота, ласка та догляд, які більш оптимально може надати саме матір. Саме тому орган опіки та піклування не бачить причин, через які б мама не могла займатися вихованням своєї малолітньої дитини, ОСОБА_5 .

Виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Чижівської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.60-61).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що за умов відсутності спору між сторонами щодо залишення дитини на вихованні матері, а також висновку органу опіки та піклування, який підтверджує відсутність заперечень з боку батька щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю, позовна вимога про залишення місця проживання дитини із матір`ю підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню. Вказані висновки суду узгоджуються із роз`ясненнями Верховного Суду, що викладені в постанові від 15.01.2020 по справі № 200/952/18.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому в розумінні положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року в частині відмови у визначенні місця проживання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - залишити із матір`ю.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та з цього моменту може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді