ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1565/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2865/19 Категорія: 314000000 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

Секретар Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи»;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Сизько Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сизька Бориса Борисовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Скляренко В.М. у залі № 3 Придніпровського районного суду м. Черкаси 27.04.2021 року, о 15 год. 15 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_1 вказується, що 06.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 2301/0508/88-997, згідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 50000 доларів США строком до 05.05.2018 року, а позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі та у строки, передбачені договором.

06.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», був укладений Іпотечний договір № 2301/0508/88-997-Z, згідно до п. 2 якого на виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2301/0508/88-997 іпотекодавець - позивач ОСОБА_1 передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2012 року з ОСОБА_1 (позивача) стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 2301/0508/88-997 від 06.05.2008 року в сумі 528516 грн. 38 коп.

Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15.03.2013 року.

17.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 784, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на належну позивачу ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, в тому числі, і Закону України «Про нотаріат».

ОСОБА_1 вказує у позові, що приватним виконавцем не було враховано, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» ніколи не було іпотекодержателем вказаного нерухомого майна, тому підстав вчиняти виконавчий напис не було. Також він вважає, що не було враховано те, що не існувало безспірної заборгованості, та що з дня виникнення права вимоги пройшло більше трьох років, що вказує на спірність заборгованості.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, який зареєстрований в реєстрі за № 784 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Сизько Б.Б. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, так як судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, що до спірних правовідносин, підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів« № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний нотаріус Чуловський В.А., 17.01.2016 року вчинив виконавчий напис не на документі, що встановлює заборгованість, а з матеріалів справи вбачається також, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріального посвідченого кредитного договору.

На думку скаржника, у нотаріуса Чуловського В.А. були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначається, що з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не довело належними та допустимими доказами направлення ОСОБА_1 та отримання ним вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3. пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, а це свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Сизько Б.Б. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.04.2021 року у справі № 7111/2865/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

11 жовтня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_3 спростовує доводи скаржника стосовно того, що відповідачем не було надано оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, а отже, нотаріус не дотримався вимог закону при вчиненні нотаріального напису.

ОСОБА_3 вказує, що такі доводи скаржника не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на те, що обставини справи, яка розглядається і справи № 757/24703/18-ц - на яку посилається скаржник, не є подібними з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи № 757/24703/18-ц. а відповідно і норми права, що підлягають до застосування.

Третя особа ОСОБА_3 посилається у відзиві на рішення Апеляційного суду Черкаської області у справі № 695/993/15-ц від 22.12.2015 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором 28.11.2012 року в сумі 1 060 106,69 грн., та у відповідності до рішення встановлено « у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 12.09.2011 року в сумі 528 516,38 грн., яка складається з 46701, 26 доларів США (372316,46 грн.) - заборгованість по кредиту; 14284,84 доларів США (113883,03 грн.) - заборгованість по процентам, 5307,99 доларів США (42316,89 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту (а.с.60). Рішення суду набрало законної сили 15 січня 2013 року. Вказаним рішенням суду не було розірвано чи припинено дію кредитного договору, а лише стягнуто заборгованість за вказаним договором. Строк дії кредитного договору сторонами визначено до 06.05.2018 року.

Зважаючи на те, що боржник ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за кредитним договором від 06 травня 2008 року, який не розірваний і не припинений, і строк його дії встановлений до 06 травня 2018 року, позивач на законних підставах звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором.

У відзиві зазначається, що в порядку вищезазначеного рішення і була реалізована квартира.

Як зазначено в рішенні суду, в судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_1 , тому про вказане рішення йому було добре відомо. Крім того, в поданому до Придніпровського районного суду м. Черкаси позові від 12.03.2019 року про оскарження електронних торгів ОСОБА_1 посилається на дане рішення, цитуючи його зміст, але в даному позові, що був поданий пізніше, позивач ОСОБА_1 про це судове рішення не вказує, а вибірково наводить різні обставини з метою введення суду в оману.

В цілому у відзиві зазначається, що підстави, якими мотивований позов та апеляційна скарга свідчать, що вони подані з метою введення суду в оману, щодо обставин справи, переоцінки доказів і перегляду остаточних судових рішень.

Таким чином, зазначається, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та власного розуміння скаржником норм права. В діях позивача ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_2 та їх представників вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в інших справах, зокрема, у справі № 695/993/15-ц, що є неприпустимим.

У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сизька Б.Б. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2021 року у справі № 711/2865/19 залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника третьої особи адвоката Сизька Д.Б., пояснення третіх осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, вказавши, що позивачем не доведений факт порушення його прав існуванням виконавчого напису, який не може бути пред`явлений до примусового виконання, оскільки був повернутий 24.10. 2018 року стягувачу на підставі п.1.ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача. На даний час вказане виконавче провадження є завершеним, тому строк для повторного пред`явлення виконавчого напису до виконання пропущений.

Суд послався в рішенні, що на виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 695 /993/15ц 26.01. 2016 року був виданий виконавчий лист, який звернутий до примусового виконання. Приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 19.11. 2018 року, проведено необхідні виконавчі дії, де 03.01. 2019 року квартира була передана на реалізацію ДП «Сетам» на підставі заяви на реалізацію арештованого майна, а 04.02. 2019 року відбулися електронні торги з продажу квартири, належної ОСОБА_1 на праві власності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.2008 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради належала квартира АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується, як самим свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 01.04.2008 року, так і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2008 року № 18416317 (а. с. 8, 9 том 1).

Вказана квартира була предметом іпотеки за Іпотечним договором № 2301/0508/88-997-Z від 06.05.2008 року, що укладений на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 2301/0508/88-997 від 06.05.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 (а. с. 10 -15, том 1).

Відомості про обтяження вищевказаної квартири іпотекою 06.05.2008 року були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами.

Також 28.11.2012 року між ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту, в тому числі, і за кредитним договором № 2301/0508/88-997 від 06.05.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 . З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, в тому числі і за іпотечним договором № 2301/0508/88-997-Z від 06.05.2008 року (а. с. 143 - 173 том 1).

Отже, внаслідок укладення вищевказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором від 06.05.2008 року № 2301/0508/88-997 та Іпотечним договором № 2301/0508/88-997-Z від 06.05.2008 року, позичальником та майновим поручителем за якими є ОСОБА_1 .

Також судом при розгляді справи було встановлено, що 17.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис № 784, згідно до якого було запропоновано звернути стягнення на належну позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 01.04.2008 року, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «ЧООБТІ» 08.04.2008 року в реєстровій книзі № д.2з за реєстровим № 22610732, номер запису 451, трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Даний виконавчий напис мав бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення (а. с. 22, том 1).

Даний виконавчий напис 01.02.2016 року був пред`явлений до примусового виконання до Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області і державним виконавцем 02.02.2016 року було відкрите виконавче провадження № 50024597, а 24.10.2018 року даний виконавчий напис був повернутий стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача. На даний час вказане виконавче провадження є завершеним (а. с. 174-175 том 1).

Таким чином, строк для повторного пред`явлення вищевказаного виконавчого напису до виконання є пропущеним, що було встановлено судом першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2015 року у справі № 695/993/15-ц було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 2301/0508/88-997 від 06.05.2008 року станом на 01.03.2015 року в розмірі 1060106 грн. 69 коп., в тому числі: 542682 грн. 10 коп. /19546,87 дол. США/ - заборгованість за відсотками, 517424 грн. 59 коп. - пеня, 2992 грн. 47 коп. - судові витрати (а. с. 135-137 том 1).

На виконання вищевказаного рішення у справі № 695/993/15-ц Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 26.01.2016 року був виданий відповідний виконавчий лист № 695/993/15-ц, який був звернутий до примусового виконання, і приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2018 року, виконавче провадження 57725120 (а. с. 55 том 1).

19.11.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. було зареєстровано арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про обтяження № 28985885 (спеціальний розділ).

03.01.2019 року вказана квартира була передана на реалізацію ДП «СЕТАМ» на підставі заявки на реалізацію арештованого майна приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А.

04.02.2019 року відбулися електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за гр. ОСОБА_1 . За результатами проведення електронних торгів 04.02.2019 року складений протокол № 386415, відповідно до якого переможцем стала ОСОБА_3 (третя особа у даній справі).

21.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, проведені електронні торги (аукціон), з якому зазначено, що розрахунок за придбане майно переможцем торгів ОСОБА_3 проведено повністю (а. с. 50, 57 том 1).

Не погодившись із реалізацією предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 звертався в Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки (справа № 711/2364/19).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.11.2020 року, яке залишене без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30.03.2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки - відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною третьою цієї статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

За змістом статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться

у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріального посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід звернути увагу, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовними вимогами 01.04.2019 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не перевірив належним чином, що раніше 24. 10. 2018 року даний виконавчий напис був повернути стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача. Вказане виконавче провадження є завершеним (а. с. 174-175 том 1).

Оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. виконавчий напис № 784 вчинено 17.01. 2016 року, то станом на квітень 2019 року виконавчий напис не міг бути пред`явлений до виконання, тому вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню, що вірно вказав суд першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у відповідності до п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє кредитного договору, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

У відповідності до п. 51 вищезазначеної постанови, рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад. Внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Колегія суддів апеляційного суду також акцентує увагу, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 695/993/15-ц від 22.12.2015 року, було встановлено, що кредитний договір, укладений зі ОСОБА_1 не розірваний і не припинений, і строк його дії встановлений до 06 травня 2018 року, проте боржник в рамках цієї справи намагається переглянути остаточні рішення судів в інших справах та намагається добитись переоцінки встановлених судами обставин (доказів).

Як вже зазначалося вище судом, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.11.2020 року, яке залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30.03.2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця Бурмаги Є.А., ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки було відмовлено.

Після продажу предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_3 з електронних торгів згідно виконавчого провадження ВП 57725120 з виконання виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/993/15-ц від 26.01.2016 року, предмет іпотеки - квартира за адресою: АДРЕСА_3 не може бути продана повторно на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса № 784 від 17.01.2016 року, а тому права, свободи чи інтереси позивача ОСОБА_1 даним виконавчим написом жодним чином не порушуються, враховуючи, що він вже давно втратив силу .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було доведено порушення його права або інтересів, у зв`язку із чим прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

В цілому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Сизька Б.Б. не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Фактично доводи апеляційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені сторонами в позовних заявах і запереченнях та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду даного спору.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність підстав задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375,381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сизька Бориса Борисовича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 23.11.2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко