ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8434/21 Справа № 180/1241/21 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що працюючи у АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» у шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим висновком МСЕК від 18 жовтня 2016 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % та третю групу інвалідності. Загальний стаж роботи у ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на роботах зі шкідливими умовами праці становить 11 років 5 місяців 24 дні. Позивач вважав, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку просив стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 125 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 125 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з виконанням протягом тривалого часу позивачем трудових обов`язків у шкідливих умовах праці він отримав професійне захворювання та йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, і її розмір 125 000 грн., суд визначив з урахуванням фізичних та моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині визначеного розміру моральної шкоди, шляхом зменшення до 50 000 грн., з утриманням податків та зборів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Не встановлено та не досліджено первинний ступінь втрати позивачем працездатності, крім того встановлена позивачу третя група інвалідності не позбавила його можливості і далі працювати, отже невідомо як позивач проводив свій образ життя. Вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий з відповідача є завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які відомості та докази, які б підтверджували завдані позивачу страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем у справі з 16 липня 2001 року по 08 квітня 2014 року (а.с.7-11). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 № 2/2-443 від 30 квітня 2013 року, умови праці, в яких працював позивач у відповідача, є шкідливими (а.с.14-17).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , затвердженого 04 вересня 2013 року, стаж роботи позивача в умовах шкідливого впливу складає 11 років 5 місяців 24 днів. Діагноз основний: 1) хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пилотоксичний бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ст.; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Професійне захворювання виникло за таких обставин: в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», недосконаліст технології (а.с.13).

Згідно виписки-епікризу з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 внаслідок професійних захворювань, відчуває посилену задишку, почуття нестачі повітря, хрипи в грудній клітці, задуху, кашель з мокротою, субф. Т.тіла, заниження слуху, коливання цифр АТ, головний біль, загальну слабкість. З приводу професійних захворювань періодично проходив лікування в медичних закладах.

Висновком МСЕК 18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності з 01 жовтня 2016 року, безстроково (а.с.12).

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, у зв`язку з чим він переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань ОСОБА_1 , яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 50 % та третю групу інвалідності, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 125 000 грн.

Доводи апеляційної скарги АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» стосовно не надання відповідачу для ознайомлення довідки МСЕК та судом не встановлено первинний ступінь втрати позивачем працездатності, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності 50% та третьої групи інвалідності, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, та виникли з вини АТ Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат.

Доводи апеляційної скарги АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про те, що встановлена позивачу третя група інвалідності не позбавила його можливості і далі працювати, отже невідомо як позивач проводив свій образ життя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Аргументи апеляційної скарги з приводу розміру моральної шкоди, який є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які відомості та докази, які б підтверджували завдані позивачу страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя не заслуговують на увагу, як такі, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Посилання скаржника на практику судових рішень щодо стягнення суми моральної шкоди в іншому обсязі, є безпідставними, з урахуванням відмінностей обставин цих справ.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: М.Ю. Петешенкова

Судді В.С. Городнича

О.В. Лаченкова