ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9401/21 Справа № 200/7040/19 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 04 квітня 2019 року ним начальнику відділу Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області було подано скаргу (вх.№45.1/св-457), відповідь на яку станом на час звернення до суду він не отримав, що на його думку, є порушенням вимог статей 18-20,25 Закону України Про звернення громадян, свідчить про неправомірну бездіяльність посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, внаслідок якої він був змушений звертатися до судів в пошуках справедливості та захисту своїх порушених прав, відмовитися від звичних зручностей життя, змушений витрачати додатковий час та витрати на захист своїх прав, що у свою чергу викликає глибокі душевні страждання.

Посилаючись на те, що вказані обставини є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, а також норми статті 1167, ч.6 ст.1176, ст.1173 ЦК України, просив суд першої інстанції відшкодувати моральну шкоду, заподіяну неправомірною бездіяльністю посадових та службових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому неправомірною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 04 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до СВ Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Дніпровського ВП ГУНП за скаргою, яка була розглянута працівниками СВ Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Дніпровського ВП ГУНП у відповідності до вимог Закону України Про звернення громадян. Зважаючи, що ані норми Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55, ані Інструкція з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2016 року №503, не передбачають надіслання державними органами, у тому числі територіальними органами Національної поліції України, заявникам відповідей рекомендованим листом з повідомленням про вручення адресату поштового відправлення, 17 квітня 2019 року за вих.№45.1/СВ-2158 ОСОБА_1 було надано відповідь на його скаргу, факт надання відповіді було зареєстровано в журналі вихідної кореспонденції слідчого відділу, що свідчить про вчасний розгляд відповідної скарги та про відсутність порушень з боку СВ Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів спричинення йому моральних страждань внаслідок неотримання відповіді на його скаргу 04 квітня 2019 року, не обґрунтував розмір спричиненої шкоди та не надав доказів на її підтвердження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій зазначав, що 25 березня 2019 року ним слідчому були подані клопотання вх.№393, 394,395,396, в яких він просив повідомити через канцелярію слідчого відділу про хід досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000008, №0000498, №0000489, №0000383. 02 квітня 2019 року він звернувся до канцелярії з метою отримання процесуальних документів за результатами розгляду його клопотань, в надані яких йому було відмовлено. Просив повідомити причини за яких канцелярія СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області вказані процесуальні документи не видає. Відповідь на цю скаргу просив надати через канцелярію слідчого відділу. (а.с.89).

Слідчим СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Саєнко А.Л. 17 квітня 2019 року складено письмову відповідь за вих.№45.1/св-2158, відповідно до якої зазначено, що він може звернутися до слідчого, у якого перебувають матеріали кримінального провадження, ознайомитися з ними та зробити відповідні фотокопії, на даний час проводиться досудове розслідування (а.с.90).

Вказана відповідь була зареєстрована в журналі вихідної документації 17 квітня 2019 року під №2158 (а.с.93-94).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про результати розгляду його звернення, при цьому складення відповіді без її направлення заявнику не є належним повідомлення про результати розгляду його скарги, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачем факту порушення відповідачем строків надання відповіді на запит та у спричиненні внаслідок неправомірної бездіяльності моральної шкоди, яку суд першої інстанції оцінив в 500 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказаною статтею визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При цьому, як вбачається з тексту статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Зокрема, для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Наявність інших елементів складу цивільного правопорушення входить до предмету доказування у спорах про стягнення збитків у таких справах.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов у зазначених справах має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю посадових та службових осіб ГУНП в Дніпропетровській області, в той же час, колегія суддів зауважує, що доказів того, що відповідна бездіяльність була визнана неправомірною, позивачем надано не було, при цьому вимог про визнання такої бездіяльності неправомірною під час розгляду дійсною справи позивачем не заявлялося, в позові містяться лише посилання на норми Закону України Про звернення громадян, в той час як відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди відповідачем позивач посилається на необхідність захисту свого порушеного права у судах, несення додаткових витрат та часу для відновлення своїх порушених прав, відмови від звичних зручностей життя.

Також колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до суду з метою відновлення свого порушеного права, зокрема щодо порушення СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області законодавства про звернення громадян та безпосередньо його прав, встановлених цим законом.

Доказів того, що позивач звертався до СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою відновлення свого порушеного права та отримання відповіді позивачем не надано. В той час як згідно вимог його скарги останній просив надати йому відповідь на скаргу через канцелярію слідчого відділу.

В той же час, не здійснивши жодної дії з метою відновлення свого порушеного права, зокрема отримання відповіді на скаргу чи встановлення протиправної бездіяльності органу досудового розслідування, позивач звернувся до суду з метою відшкодування йому моральної шкоди.

Таким чином, з огляду на відсутність доведення позивачем факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, факту наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь моральної шкоди.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа Державна Казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.