ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року

м. Черкаси

справа № 693/1268/20 провадження № 22-ц/821/1876/21 категорія 304030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат: Горобець Дмитро Григорович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Шквира Світлана Василівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Дмитра Григоровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у складі: головуючого судді Шимчика Р.В., дата складання повного тексту 13 серпня 2021 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позов мотивовано тим, що 12 березня 2020 року о 10 год.30 хв. на 153 км. а/д Київ-Одеса ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольсваген Туарег», при повороті ліворуч не надала перевагу у русі автомобілю «Фольксваген Тігуан», який рухався у попутному напрямку та, не врахувавши дорожньої обстановки, скоїла зіткнення. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками.

Автомобіль «Фольксваген Тігуан», належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

Постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 06.10.2020 року ОСОБА_2 було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО -3247181. Франшиза згідно полісу становить 2600 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 звернувся до ПП ЕНДЦ «Експертиза» для здійснення експертного автотоварознавчого дослідження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 14.05.2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Фольксваген Тігуан», внаслідок його пошкодження під час ДТП, складає 468919,24 грн. При цьому вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 502 309, 73 грн.

Позивач звернувся до ТОВ «Джерман Центр» офіційного сервісного центру автомобілів марки «Volkswagen» з метою здійснення ремонту пошкодженого автомобіля. 20.03.2020 року сервісний центр виставив рахунок на ремонт автомобіля у сумі 470 738,99 грн.

ОСОБА_1 почав сплачувати за ремонтні роботи частинами та станом на 06.11.2020 року ОСОБА_1 сплатив по рахунку 163594,89 грн.

З метою виконання ремонтних робіт позивач придбав запчастини у ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 272476,00 грн., що підтверджується видатковими накладними.

Загальна сума оплачених ремонтних робіт та придбання запчастин становить 436070,89 грн. Решту ремонтних робіт ОСОБА_1 на момент звернення до суду не мав фінансової змоги оплатити.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн.

Отже, сума шкоди, завданої у наслідок ДТП позивачу, становить різницю між відновлювальною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові без урахування коефіцієнту фізичного зносу та страховим відшкодуванням.

Таким чином, сума завданих збитків позивачу за мінусом страхової виплати складає 374909,73 грн.

Відповідач, в добровільному порядку, суму завданих збитків не відшкодувала, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму завданих збитків у розмірі 374 909,73 грн., а також судові витрати: суму сплаченого судового збору у розмірі 3749, 10 грн. та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 14.05.2020 року у розмір 2900,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 56 Е-05/20 про вартість матеріальних збитків, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки він складений з порушенням порядку, встановленого законом., а тому суд не бере його до уваги як доказ.

Також зазначено, що дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, зокрема висновок експерта, який не є належним та допустимим доказом, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Д.Г.

Адвокат Горобець Д.Г. подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просить рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03.08.2021 року скасувати повністю та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставами для скасування оскаржуваного рішення є неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи в задоволення позову суд першої інстанції послався лише на відсутність даних про те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження підготовлений для подання до суду та про обізнаність експерта з кримінальною відповідальністю при підготовці висновку.

Разом з тим, позивачем було надано не тільки висновок автотоварознавчого дослідження, а й перелік документів, з яких вбачається розмір витрат (тобто шкоди), що поніс ОСОБА_1 для відновлення майна. З урахуванням процесуальних норм ст. 89, 110 ЦПК України висновок експерта є додатковим доказом, який може підтвердити розмір шкоди, завданої майну позивача. Жодних спростувань щодо розміру збитків на вказані документи відповідачем не було наведено.

Отже, оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отримання страховим відшкодуванням.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 , зазначено, що основою ухвалення позитивного рішення по даній справі має бути висновок експерта товарознавчого дослідження, який повинен відповідати всім вимогам закону.

Так як висновок експерта автотоварознавчого дослідження № 56У-05/20 від 14 травня 2020 року не відповідає вимогам ст. 76, 77, 78 ЦПК України, а тому суд визнав наданий доказ як неналежний. А надані скаржником акти виконаних робіт не мають причино-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та ушкодженням автомобіля.

Просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жашківського районного суду від 03 серпня 2021 року без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

12.03.2020 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Фольсваген Туарег», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої обидва транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

06.10.2020 р. постановою Жашківського районного суду Черкаської області у справі № 693/298/20 відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

До матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 додано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 56Е-05/20 про вартість матеріальних збитків, заподіяних з технічної точки зору власнику автомобіля «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого завданий збиток власникові вищевказаного транспортного засобу складає 468919,24 грн.

При дослідженні висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 56 Е-05/20 від 14.05.2020 року про вартість матеріальних збитків, заподіяних з технічної точки зору власнику автомобіля «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспопртної пригоди, установлено, що в ньому не зазначено, що експерт-автотоварознавець ОСОБА_4 обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Д.Г. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Підсумовуючи вищенаведене, слід зробити висновок про те, що у цій справі відповідач (винуватець ДТП) несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок ДТП у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення статті 1192 ЦК. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Аналогічна правова позиція визначена Постановою Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15.

Відтак, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, необхідно виходити з фактичної (реальної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля).

З матеріалів справи відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО-3247181. Франшиза згідно Полісу становить 2600,00 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування 127400,00 грн. (ліміт згідно полісу). ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила ОСОБА_1 127400,00 грн., що підтверджується листом вих. № 2778 від 01.04.2020 року (а.с.8).

ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПП ЕНДЦ «Експертиза» для здійснення експертного автотоварознавчого дослідження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 56Е-05/20 від 14.05.2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власника автомобіля «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого завданий збиток власникові вищевказаного транспортного засобу складає 468919,24 грн. Також вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 502309,73 грн.

Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (у редакції, чинній на час проведення зазначеного експертного дослідження), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, на замовлення адвокатів, захисників та осіб, які самостійно захищають свої інтереси, та їх представників, а також інших юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України. Підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридичної або фізичної особи) з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються (п.п 1.3, 1.8 Інструкції).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 56 Е-05/20 про вартість матеріальних збитків, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Фольскваген Тігуан», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки він складений з порушенням порядку, встановленого законом., а тому суд не бере його до уваги як доказ.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, посилається на те, що висновок експертного дослідження від 14.05.2020 року не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, зокрема, у висновку не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Колегія суддів звертає увагу, що висновок експерта для суду не є обов`язковим та не має наперед встановленого значення. Суд оцінює його, як і інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження у судовому засіданні, а також у зв`язку з іншими наявними у справі доказами у їх сукупності. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Також, крім висновку експертного дослідження, позивач надав до суду відповідну документами станції технічного обслуговування (сервісний центр автомобілів марки «Volkswagen»), на якій проводився ремонт автомобіля (а.с. 52-69).

Як вбачається з рахунку ТОВ «Джерман-Центр» від 20.03.2020 року сервісний центр виставив рахунок №VZZ0050326/VZS00021052 на ремонт автомобіля в розмірі 470738,99 грн.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення відповідача ОСОБА_2 про проведення огляду пошкодженого автомобіля та встановлення вартості збитків.

Також позивач не надав доказів того, що при огляді пошкодженого автомобіля в Сервісному центрі, повідомляли відповідача про те, що буде огляд автомобіля та встановлення розміру пошкодження.

Доводи відповідача, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про неналежність та недопустимість доказів вартості ремонту та майнової шкоди, завданої внаслідок вказаної ДТП позивачу, найшли своє підтвердження при розгляді справи. Позивач не спростував ці обставини у порядку, визначеному статтями 76 - 81 ЦПК України, не заявляв клопотання про витребування доказів, виклик і допит спеціаліста або про призначення відповідної судової автотехнічної експертизи, обмежившись лише власними поясненнями та рахунками Сервісного центру ТОВ «Джерман-Центр».

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував вказані норми матеріального права та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування статті 1194 ЦК України та відсутності обов`язку у винної особи відшкодовувати завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП, якою є різниця між завданою шкодою (понесеними фактичними витратами) та лімітом відповідальності страховика.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Дмитра Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.В. Нерушак