Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/446/21
Провадження 2/689/261/21
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

судді Соловйова А.В.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю:

представника відповідача 1 - Стасюка Р.В.,

представника відповідача 2 - Польового В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці справу за позовом ОСОБА_1

до Ярмолинецької селищної ради,

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

про визнання незаконним і скасування рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Ярмолинецької селищної ради, ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати незаконним і скасувати рішення 28-ї сесії 7-го скликання Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 р., яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:026:0226 площею 2 га на території Вербецької сільської ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 виділена земельна ділянка на території бувшого господарського двору КСП ім. Чкалова. Вербецька сільська рада не мала права на розпорядження цією земельною ділянкою, оскільки вона не відноситься до комунальної власності і в разі ліквідації КСП ім. Чкалова переважне право на отримання земельних ділянок поруч з населеними пунктами мають власники земельних часток (паїв), які проживають у цих населених пунктах. Позивач вважає, що має переважне право на отримання спірної земельної ділянки, оскільки після смерті баби в порядку спадкування отримала у власність спірну земельну ділянку (пай).

В судових засіданнях позивач та представник позивача позов підтримували з аналогічних мотивів.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив з мотивів, зазначених у поясненні. Посилається на те, що п. 21 розд. Х ЗК України в редакції Закону України від 10.07.2018 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» встановлено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, і які не перейшли у приватну власність, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Таким чином, право розпорядження цією земельною ділянкою належить органу місцевого самоврядування. Підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 у органа місцевого самоврядування не було. Вважає недоведеним набуття позивачем у порядку спадкування права постійного користування спірною земельною ділянкою, а тому вважає, що оскаржуване рішення не порушує прав позивача.

Відповідач 2 та його представник проти позову заперечили з мотивів, зазначених у поясненні. Посилаються на законність набуття відповідачем 2 права власності на спірну земельну ділянку, яка є вільною, належність Вербецькій сільській раді права розпорядження нею, неможливість успадкування позивачем стверджуваного права постійного користування земельною ділянкою, відсутність доказів тотожності переданої відповідачу 2 земельної ділянки земельним ділянкам, на які претендує позивач.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Крім того зазначив, що на замовлення ОСОБА_2 він розробляв проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки. Ця ділянка знаходиться за межами населеного пункту, що відповідає рішенню сільської ради, матеріалам грошової оцінки та викопіюванню.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:026:0226, розташованої на території Вербецької сільської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2020 р..

Згідно із ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Вимог про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку, витребування її у позивача тощо позивач не заявляв. Позивач просить лише визнати незаконним і скасувати рішення 28-ї сесії 7-го скликання Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 р..

Рішенням Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та вирішено передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Вербецької сільської ради кадастровий номер :02:026:0226 та надано ОСОБА_2 вказану земельну ділянку безоплатно у власність.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування є правовим актом індивідуальної дії, яке вичерпує свою обов`язковість одноразовим застосуванням. З матеріалів справи вбачається, що це рішення було повністю реалізоване ОСОБА_2 , тривання його обов`язковості у часі припинилось, а відтак воно не порушує цивільних прав чи інтересів.

Позивач посилається на те, що їй належить право користування спірною земельною ділянкою у порядку спадкування. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 31.05.2017 р., зареєстроване в реєстрі за №659, на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Доказів отримання свідоцтва про права на спадщину на земельну ділянку суду не надано.

Водночас, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1268, ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1219 ЦК України не виключає можливості успадкування майнових прав на земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Водночас, обов`язковою вимогою для включення майна (майнових прав) до складу спадщини є його належність спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК Української PCP 1970 р., право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів. Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції від 12.12.1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з п. 5 постанови Верховної Ради Української PCP від 18.12.1990 року №562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 05.05.1993 року №3180-Х1І) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Суду не надано доказів належності ОСОБА_4 права на спірну земельну ділянку, передбачених ст. 125 ЗК України. Посилання позивача на облікову картку об`єкта по господарського обліку на 2016 2020 р., лист Ярмолинецької селищної ради від 17.02.2021 р., довідку Вербецького сільського голови №227 від 23.11.2020 р. про те, що ОСОБА_4 користувалась земельною ділянкою площею 0,6 га з 1998 р., рішення Вербецької сільської ради від 23.11.1993 р про приватизацію земельних ділянок, у т.ч. ОСОБА_4 загальною площею 0,45 га. (0,25 для обслуговування житлового будинку та 0,20 для підсобного господарства) тощо, що за твердженням позивача свідчить про набуття спадкодавцем ОСОБА_4 певного права на спірну земельну ділянку до набрання чинності ЗК України 2001 р., не заслуговують на увагу.

Так, судом встановлено та сторонами визнано, що вказані у цих документах площі земельної ділянки є загальними та складаються з трьох земельних ділянок, право власності на дві з яких було оформлено позивачем. Листом Ярмолинецької селищної ради від 17.02.2021 р. №232 підтверджується, що ці земельні ділянки були надані в різних місцях. З зазначених документів не вбачається конкретного місця розташування, конфігурації чи кадастрового номеру земельної ділянки, на яку претендує позивач, визначення її меж в натурі. Таким чином, позивачем не доведено наявності у неї майнових прав саме на спірну земельну ділянку (чи її частину), право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .. Відповідно, позивачем не доведено порушення її прав чи інтересів щодо спірної земельної ділянки.

Матеріалами справи також спростовується, що оскаржуване рішення суперечить актам цивільного законодавства, зокрема, прийняте Вербецькою сільською радою, яка не мала права розпоряджатись спірною земельною ділянкою, що належить не до комунальної, а до колективної власності.

Так, листом Відділу в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06.07.2021 р. на запит представника позивача стверджується, що спірна земельна ділянка, зареєстрована за ОСОБА_2 перебувала в колишній колективній власності КСП «Чкалова». Зазначена обставина сторонами не заперечувалась, як і та обставина, що КП «Чкалова» припинене.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 р. № 2498-VІІІ доповнено Розділ X ЗК України пунктом 21, згідно із яким установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності». Закон набрав чинності з 01.012019 р. та був чинний на дату прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

Посилання позивача на недоліки чи помилковість проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , виконаного ФОП ОСОБА_3 , не доведені у встановленому порядку та не впливають на можливість його затвердження оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, оскільки така підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою в ЗК України відсутня.

Згідно із п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Заява ОСОБА_2 цим вимогам відповідає.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України у редакції, чинній на час існування відповідних відносин). Таким чином, у органу місцевого самоврядування були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Цей дозвіл був наданий рішенням Вербецької сільської ради №27 від 05.12.2019 р., яке позивачем не оскаржувалось.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленомустаттею186-1 3К України(ч. 8 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на час існування відповідних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗК України). Доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою суду не надано. Можливість не затвердження органом місцевого самоврядування погодженого проекту землеустрою ЗК України не передбачена.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У позові відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького Апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.11.2021 року.

Суддя Соловйов А.В.