РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Галінської В.В.

секретар судового засідання Калетинець Т.В.,

справа №569/11134/20

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_2 , Служба у справах дітей

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_2 , Служба у справах дітей про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 і зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що починаючи з 13 липня 1988 року, кв. АДРЕСА_2 , є єдине місце проживання його та членів його родини: дружини - ОСОБА_4 , доньки - ОСОБА_5 , сина - ОСОБА_6 . Крім його родини, в даній квартирі зареєстровано місце проживання його онуки, ОСОБА_2 , яка понад 6 місяців проживає окремо від його родини та не повідомляє про своє місце проживання, через сімейні відносини, які не склалися. Витрат по утриманню вказаної квартири не несе, особистих речей у вказаній квартирі не зберігає. Спірна квартира не приватизована, належить до житлового фонду комунальної власності. Була надана йому, як працівнику профільної лікарні Укрзалізниці. Основним наймачем (титулярним) вказаної квартири є він.

На даний час зареєстрованими в квартирі є він, його дружина та діти, а також відповідач. Фактичними користувачами квартири також є він та його родина. Він несе витрати на утримання квартири і виконує умови договору найму жилого приміщення, передбачені чинним жилим законодавством, і здійснює повноваження наймача стосовно жилого приміщення за вищевказаною адресою. Відповідач фактично лише формально зареєстрована у квартирі, однак нею не користується, а навіть коли користувалася, то використовувала її виключно, як складське приміщення. Така реєстрація ускладнює йому належне користування житлом, а саме він змушений додатково оплачувати користування комунальними послугами. Ніяких перешкод в користуванні житлом відповідачу не створюється, вона самостійно прийняла рішення та добровільно покинула помешкання, при цьому не виявила бажання знятися із реєстрації.

05 жовтня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Вказує, що даний позов подано не вперше, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що 25 лютого 2020 року, вона перебувала в м.Рівне та за адресою своєї реєстрації, бачила друзів та сусідів. 27 лютого 2020 року вона з нареченим подала заяву про бажання укласти шлюб, а також перебувала за адресою своєї реєстрації і бачилась з сусідами, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вказані особи можуть підтвердити наведений нею факт. З 25 по 30 травня 2020 року вона постійно перебувала в м.Рівне та за адресою своєї реєстрації, оскільки готувалася до свого весілля, яке відбувалося в ресторані "Дріада" в м.Рівне. В цей час її бачили всі сусіди. Також, 01 червня 2020 року та 27 травня 2020 року її бачив безпосередньо ОСОБА_1 та його син ОСОБА_6 , які вже понад два роки намагаються зняти її з реєстраційного обліку та залишити на вулиці, адже їм добре відомо, що адреса її реєстрації, є єдиним її житлом, іншого вона не мала та не має. 10 червня 2020 року вона поїхала з м.Рівне у шлюбну подорож за кордон, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син, ОСОБА_11 .

Заперечує щодо Актів про її відсутність за адресою реєстрації, виходячи з того, що ОСОБА_12 , яка підписала акт їй не відома, а тому такий свідок, який не знає її і якого не знає вона, не може підтверджувати факти пов"язані з її життям.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 вересня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень.

Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року залучено до участі у розгляді справи третіх осіб: ОСОБА_13 , в особі його законного представника ОСОБА_2 , Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просили відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, додатково вказала, що особисто була присутня під час обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, під час чого було встановлено, що житло потребує ремонту, в квартирі встановлені пластикові вікна, наявне світло, водопостачання, опалення - електонагрівачі.

Допитаний в судовому засіданні 05 жовтня 2020 року в якості свідка ОСОБА_14 суду показав, що він товариш сина позивача і проживає поруч їх. Йому відомо, що відповідач не проживає у спірній квартирі з літа 2019 року. Під час складання Актів він був присутній, особистих речей відповідача у квартирі не бачив. Він підписував Акти три рази, проте сказати хто їх складавав йому не відомо.

Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона сусідка сторін через будинок. У травні 2020 року у ОСОБА_15 було весілля, а у вересні 2020 року ОСОБА_15 народила дитину. Їй відомо, що у спірному житлі ОСОБА_15 робила ремонт, замінила вікна, двері. Проживає там вона постійно, проте час від часу, їздить за кордон. Особисто бачила ОСОБА_15 , як вона проходить повз її вікна квартири.

Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка ОСОБА_12 суду показала, що вона з 90-х років проживає поряд будинку позивача. З ОСОБА_16 , дружиною позивача працювала з 2015 року. Зі слів ОСОБА_17 їй відомо, що онука її чоловіка не проживає у спірному житлі. ОСОБА_18 вона не знає. Під час складання Актів, була присутня вона, представник жеку та ОСОБА_19 , інших осіб не було. Акти підписувала три рази. Зі слів ОСОБА_17 відомо, що у кімнаті онуки її чоловіка брудно. Особисто у ОСОБА_17 вдома вона не була. Проходячи повз будинку світла у кімнаті, яку займає відповідач не бачила.

Допитаний в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка ОСОБА_20 суду показав, що він дружить із сином позивача ОСОБА_21 з дитинства та бачиться з ним 2-3 рази на тижні. Останній раз відповідача він бачив років 5-7 тому. Чи проживає відповідач у спірній квартирі йому не відомо. Зі слів ОСОБА_21 відомо, що відповідач була присутня у квартирі весною. Дати підписання Актів не пам"ятає. В квартиру він не заходив і не перевіряв чи відповідач там проживає.

Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що відповідач познайомила її зі своїм чоловіком, бачила її і до весілля на яке вони збиралися із спірної квартири. У відповідача іншого житла немає. Також вказала, що відповідач платить комунальні послуги, робила ремонт у квартирі, поміняла двері та вікна. Їздить за кордон на заробітки. Роки два тому померла мати відповідача, ОСОБА_22 . Зазначила, що особисто була у квартирі і бачила, що мешканці не вітаються між собою. ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає. Зазначила, що ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю проживає в новобудові, яка розташована в дворі будинку АДРЕСА_3 більше двадцяти років.

Допитана в судовому засіданні 12 серпня 2021 року в якості свідка ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі з народження. Позивач ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 не живе більше 26 років, проживає разом зі своєю сім"єю в новобудові в дворі даного будинку. З ним у всіх неприязні стосунки.

В судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва.

Заслухавши виступи учасників справи, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Так, в обгрунтування позову, позивач вказує, що він є основним (титулярним) наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2006 ОСОБА_1 звернувся до начальника УЖКГ із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну спільну часткову власність квартиру (приміщення комунальної квартири) за адресою АДРЕСА_1 , що займає він разом з членами сім"ї на умовах найму. Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_1 .. Членами сім"ї наймача зазначено: ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_2 .

У спірній квартирі, окрім ОСОБА_1 також зареєстровані: ОСОБА_2 з 20.11.2008, ОСОБА_6 з 03.04.2008, ОСОБА_5 з 13.01.2006, ОСОБА_4 з 19.09.2000, що стверджується адресною карткою м.Рівне виданої управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР від 19.02.2019 за №11862. З 14.08.2020 також зареєстрованим є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син відповідача, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 30.12.2020 № 59169.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав до суду Акт №58 без дати, Акт №38 від 11.02.2020 та Акт №64 без дати, складені у місті Рівне в присутності свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , які підтвердили, що громадянка ОСОБА_2 , зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування від 19.11.2021 № 08-2161, орган опіки та піклування заперечує проти визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Із висновку слідує, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї Службою у справах дітей за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що помешкання площею 55 кв.м., має окремий вхід, потребує ремонту. В квартирі відсутнє гагопостачання, наявні дитячі речі та інші речі, які належать ОСОБА_2 та її сім`ї. Біля даного помешкання за цією самою адресою побудований ще один будинок з окремим входом. Його площа приблизно 102 кв.м., в ньому наявні всі комунальні зручності. В даному помешканні проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_6 ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За умови повернення відсутнього на жилу площу за згодою членів сім"ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім"ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв"язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов"язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Позивач у даній справі не довів, що ОСОБА_2 була відсутня за місцем проживання понад шість місяців. Надані ним докази можуть засвідчити лише факт відсутності відповідача у спірній квартирі саме в день їх складення. З показів свідків, також неможливо становити, що ОСОБА_2 постійно була відсутню впродовж 6 місяців у квартирі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16 (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 279/4963/17 (провадження №61-4262св20).

Підстав для відступу від вказаних висновків не вбачається, оскільки саме на позивача процесуальний закон покладає обов"язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин і така практика Верховного Суду є сталою та не змінювалась.

Судом встановлено, що між учасниками справи, які є родичами (дідусем та онукою), існують конфліктні відносини з приводу користування квартирою.

Досліджені судом Акти не підтверджують період непроживання відповідача за спірною адресою, а також не встановлюють і не відображають причин такої відсутності.

Вказані акти, складені зі слів позивача та не містять інформації, достатньої для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно до положень статей 71, 72 ЖК УРСР. Будь-яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин, в тому числі у зв"язку із втратою інтересу до житла, позивачем не надано.

Допитані в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 підтвердили лише той факт, що давно не бачили відповідача в квартирі, як на джерело своїх пояснень стосовно причини відсутності відповідача посилалися на слова позивача.

Також, позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження доводів про понесення позивачем додаткових витрат на комунальні послуги внаслідок існування реєстрації відповідача в зазначеному ним житловому приміщенні.

Вказівка на те, що позивач проживає у даній квартирі була спростована як ним особисто, так як свідками та висновком органу опіки та піклування, з яких вбачається, що він з своєю см`єю проживає в збудованій квартирі, яка знаходиться біля даної квартири та має окремий вхід.

Доказів, на спростування доводів відповідача, що вона з мамою самі проживали у кв. АДРЕСА_2 , та що вона повністю здійснює оплату комунальних послуг, проведення нею ремонтних робіт, позивачем не надано.

Доказування, згідно частини 6 статті 81 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві…" Поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв"язків з конкретним місцем. (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 47 Конституції України і частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та зазначені норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, являються необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації - залишити без задоволення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 01.12.2021 року.

Суддя -