Справа № 346/1476/21
Провадження № 2/346/966/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Нефьодової Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Поляка П.П.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування своїх вимог за первісним позовом позивач ОСОБА_1 зазначає, що 06.08.2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб.

Під час перебування у шлюбі, а саме 16.09.2010 року сторонами за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_1 (далі в тексті - квартира АДРЕСА_2 ), за ціною 84 600 грн. Загальна площа квартири становить 25,9 кв.м.

02.03.2018 року сторонами також за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_3 (далі в тексті - квартира АДРЕСА_4 ). Загальна площа квартири становить 68,9 кв.м., а ринкова вартість цього майна складає 808 485 грн.

Крім того, в період шлюбу сторони придбали транспортний засіб (скутер) марки «YIBEN», моделі «YB50QT -3G», 2014 року випуску, вартість якого станом на 09.03.2021 року складала 3 964, 75 грн. Даний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Правовстановлюючі документи на зазначені квартири також оформлені на ім`я відповідача, однак, він не бажає поділити дане майно в позасудовому порядку.

Тому позивач у первісному позові просить визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) частку вказаних квартир та стягнути з відповідача на її користь половину вартості вказаного транспортного засобу в розмірі 1847, 38 грн., а також присудити з відповідача понесені нею судові витрати.

Відповідач у судових засіданнях вимоги за первісним позовом визнав частково з підстав, вказаних у поданому 05.05.2021 року відзиві на позов, в якому зазначив, що погоджується лише на присудження з нього на користь позивача зазначеної вартості 1/2 частки вказаного транспортного засобу. Щодо спірних квартир, то ці об`єкти придбавалися виключно за особисті кошти відповідача та є його особистою власністю. Так, 16.09.2010 року при укладенні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 позивач подала нотаріусу, яка посвідчувала вказаний договір, заяву про те, що це майно не буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а особистою власністю відповідача, і позивач не пред`являтиме в майбутньому жодних претензій на цю квартиру. Крім того, остання придбана за кошти, подаровані відповідачу його матір`ю, яка з 2006 року працює в Республіці Італія, і саме з цих підстав позивач подала вказану заяву нотаріусу.

Квартиру АДРЕСА_4 відповідач також придбав виключно за свої особисті кошти, отримавши від свого брата ОСОБА_3 компенсацію за частку у спадковому майні після смерті їхньої бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.07.2017 року відповідач подав до нотаріуса заяву про відмову від вказаної частки, за що отримав від свого брата 6 000 євро, а грошові кошти в розмірі 5 000 євро відповідач отримав від своєї матері, яка оформила в Італії кредит. За вказані особисті кошти в загальному розмірі 11 000 євро відповідач і придбав спірну квартиру АДРЕСА_4 .

Тому він просить відмовити в первісному позові щодо поділу зазначених квартир.

Крім того, 05.05.2021 року відповідач подав зустрічний позов, в якому зазначає, що за час шлюбу позивач за первісним позовом внесла на депозитні рахунки як банківські вклади у відділеннях АТ КБ Приват Банк» та АТ «Державний ощадний банк України» спільні грошові кошти подружжя. Загальний розмір цих вкладів на 13.01.2021 року складав 100 000 грн. Тому позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право власності на 1/2 частку цих вкладів та стягнути на його користь цю частку з позивача за первісним позовом, а також присудити з неї понесені судові витрати. Вимоги за зустрічним позовом він просить задовольнити.

В судових засіданнях позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали із вказаних підстав та просять ці вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки останній є цілком не обгрунтований та спростовується витребуваними судом із зазначених банківських установ відомостями щодо сум та руху грошових коштів позивача за первісним позовом, так як в цих відомостях відсутні банківські вклади в загальному розмірі 100 000 грн., на половину розміру яких претендує ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь, показання свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який укладено 06.08.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 22.01.2007 року (т.1, а.с.9).

В судовому засіданні встановлено, що станом на 15.11.2021 року вказаний шлюб розірвано згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду, яке набрало законної сили (справа №346/193/21).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо субєкта (дата формування: 24.02.2021 року) право приватної власності на вище вказані спірні квартири зареєстровано за ОСОБА_2 , а саме 28.09.2010 року таке право зареєстроване на квартиру АДРЕСА_2 , а 02.03.2018 року - на квартиру АДРЕСА_4 . Підставами для даної реєстрації стали договори купівлі-продажу цих квартир, посвідчені приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Маркеловою І.М. 16.09.2010 року за №2532 та 02.03.2018 року за №444 відповідно (т.1, а.с.11,12).

Згідно із даними відповіді на адвокатський запит за ОСОБА_2 25.09.2014 року зареєстровано вище зазначений транспортний засіб, об`єм двигуна 49 кв.м. (т.1 а.с.13).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частинами 1,2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007 року №11«Про практикузастосування судамизаконодавства прирозгляді справпро правона шлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Згідно з положеннями ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки між сторонами відсутній спір щодо порядку поділу вказаного транспортного засобу, то вимоги щодо поділу цього майна підлягають задоволенню.

Що стосується спірної квартири АДРЕСА_2 , то в матеріалах даної справи наявна копія письмової заяви ОСОБА_1 , справжність підпису якої посвідчено вищевказаним нотаріусом 16.09.2010 року за №2531. В цій заяві ОСОБА_1 зазначає, що їй відомо про купівлю її чоловіком ОСОБА_2 зазначеної квартири та про відсутність в неї в подальшому будь-яких претензій (прав) на це майно (т.1 а.с.67).

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вказану заяву вона оформила під впливом її чоловіка, який погрожував розірванням шлюбу у разі її відмови подати таку заяву, суд вважає надуманими, адже ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій та добровільно подала вказану заяву. Тому позовні вимоги щодо поділу цього об`єкту нерухомості суд вважає не обґрунтованими, адже це майно є виключно особистою власністю ОСОБА_2 .

Щодо спірної квартири АДРЕСА_4 , то при укладенні 02.03.2018 року ОСОБА_2 договору купівлі-продажу цього майна його дружина не подавала зазначеної заяви про те, що дане майно буде вважатися особистою власністю ОСОБА_2 . А тому в даному випадку ним не спростовано вищевказану презумпцію, передбачену ч.2 ст.60 СК України, про те, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Твердження ОСОБА_2 про те, що частину коштів на придбання цієї квартири він набув в якості компенсації частки у спадщині свого брата ОСОБА_4 , а частину отримав як кредит, оформлений його матір`ю, а також показання свідка ОСОБА_3 про передачу ОСОБА_2 6 000 євро не спростовують вказаної презумпції.

Тому вимоги за первісним позовом в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог за зустрічним позовом, то слід зазначити, що зі змісту наданих вищевказаними банківськими установами відомостей про розмір та рух грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 не встановлено наявність банківських вкладів загальним розміром 100 000 грн. станом на 13.01.2021 року (т.1, а.с.194-254).

Отже, вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні вимог за зустрічним позовом слід відмовити.

При розподілі судових витрат між сторонами суд враховує, що позивачем ОСОБА_1 31.03.2021 року сплачено судовий збір в розмірі 4 483,90 грн. (т.1, а.с.5). Частина цієї суми, а саме 4 060,90 грн., яка є пропорційною розміру задоволених вимог за первісним позовом ( враховуючи, що половина вартості квартири АДРЕСА_2 становить 42 300 грн. (4 483, 90 - 423 (як 1% цієї вартості) = 4 060,90), підлягає присудженню з відповідача за цим позовом.

Доказів про інші судові витрати ОСОБА_1 не надано.

Оскільки в задоволенні вимог за первісним позовом щодо квартири АДРЕСА_2 відмовлено, а транспортний засіб вирішено присудити відповідачу зі сплатою позивачу погодженої сторонами грошової компенсації в розмірі половини вартості цього майна, то слід скасувати вжитий судом 02.04.2021 року захід забезпечення позову у виді арешту цього майна (т.1, а.с.38,39).

На підставі наведеного, ст.ст. 12,13,81, 141, 258,259,263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 69-71 СК України, та, керуючись ст.ст. 82,263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Провести поділ майна подружжя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_6 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженкою та жителькою АДРЕСА_5 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 68,9 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_5 , 1 847 (одну тисячу вісімсот сорок сім) гривень 38 копійок компенсації вартості 1/2 (однієї другої) частки транспортного засобу марки "YIBEN", модель "YB50QT-3G", 2014 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказане майно.

В решті вимог за первісним позовом ОСОБА_1 відмовити в зв`язку з безпідставністю цих вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ грошових коштів в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень як банківського вкладу на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у відділеннях АТ "Державний ощадний банк України" та в АТ комерційни банк "Приват Банк", відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_5 , 4 060 (чотири тисячі шістдесят) гривень 90 коп. судових витрат.

Скасувати захід забезпечення позову у виді арешту, накладеного ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2021 року на:

- квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителю АДРЕСА_6 ;

- транспортний засіб марки "YIBEN", модель "YB50QT-3G", 2014 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителем АДРЕСА_6 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.11.2021 року.

Суддя Калинюк О. П.