Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 536/656/18

провадження № 61-9503св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Кінаш Андрій Григорович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кінаш Андрій Григорович, на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Колотієвського О. О.та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2021 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що 23 червня 1990 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, який рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року розірвано.

Вказувала, що у шлюбі вони набули право власності на автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2013 року випуску; будинок

АДРЕСА_1 ,

а також земельні ділянки, що знаходяться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, а саме: земельна ділянка,

цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га; земельна ділянка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га; земельна ділянка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га.

Зазначала, що під час перебування у шлюбі вони придбали будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані в процесі будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаража - літньої кухні), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд виділити їй у власність:

- будинок АДРЕСА_1 , ринкова вартість - 768 772,00 грн;

- земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га кв. м, що знаходиться за адресою:с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, ринкова вартість - 41 184,00 грн;

- земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, ринкова вартість - 9 151,00 грн, всього на загальну суму 819 107,00 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 таке майно:

- автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2013 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість - 423 170,00 грн;

- земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, кадастровий номер :03:002:0065, зареєстрована на відповідача, ринкова вартість - 18 074,00 грн;

- будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані

в процесі будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаража - літньої кухні), що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , ринкова вартість -

201 745,32 грн, всього на загальну суму 642 989,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію

у розмірі 1/2 частини суми, на яку вартість присудженого на її користь майна перевищує вартість майна, що присуджене на його користь, у сумі

88 058,84 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області

від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено ОСОБА_1 : будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область; земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га кв. м, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, всього на загальну суму 819 107,00 грн.

Виділено ОСОБА_2 : автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2.0 LX 2WD 5dr 6AT, 2013 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, кадастровий номер :03:002:0065; будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані в процесі будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаражу - літньої кухні), що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, на земельній ділянці площею 0,0395 га, кадастровий номер :03:002:0065, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, всього на загальну суму 642 989,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини суми, на яку вартість присудженого на її користь майна перевищує вартість майна, що присуджене на користь ОСОБА_2 в сумі 88 058,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довела факт набуття спірного майна за час перебування у шлюбі та його належність до спільної сумісної власності подружжя. Врахувавши відсутність домовленість сторін про його поділ та відсутність таких пропозицій від відповідача, суд погодився із запропонованим позивачем порядком розподілу спільного майна подружжя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кінаша А. Г. залишено без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції належним чином встановив фактичні обставини справи, визначив об`єм спільного майна подружжя, а також, врахувавши, що відповідач альтернативних варіантів поділу спільного сумісного майна не надав, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кінаш А. Г., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що застосовуючи норми статті 60 СК України, суди першої та апеляційної інстанції не встановили ні час набуття спірного майна, ні джерела його набуття, тобто за чиї кошти і з яких підстав було набуте право на спірне майно.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що частка

в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Доказів того, що ОСОБА_1 вносила власні кошти на придбання спірного майна, матеріали справи не містять.

Незважаючи на те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям, суди першої та апеляційної інстанцій поділили майно, яке в силу вимог закону не підлягає поділу.

Зазначає, що відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Відповідач ОСОБА_2 не надавав своєї згоди на грошову компенсацію його частки

у праві спільної сумісної власності.

Вказує, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд першої інстанції присудив грошову компенсацію ОСОБА_2 без попереднього внесення позивачем

ОСОБА_1 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі

№ 6-130цс13, від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17,

у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18), від 22 січня 2020 року

у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), від 03 лютого

2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18),

від 01 квітня 2020 року у справі № 751/1649/17 (провадження

№ 61-11978св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 червня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений шлюб, актовий запис у Книзі реєстрації актів про шлюб № 957.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно

від 14 вересня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 вересня 2007 року № 16099999, ОСОБА_2

є власником будинку

АДРЕСА_2 .

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали транспортний засіб, автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2.0 LX 2WD 5dr 6AT, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності

на який зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 1621, т. 1).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самочинно побудували на земельній ділянці, кадастровий номер :03:002:0065, площею 0,0395 га, цільове призначення -

для ведення особистого селянського господарства, господарську будівлю (гараж - літня кухня), що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 .

Також, під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на три земельні ділянки:

- земельна ділянка, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, право власності зареєстровано за

ОСОБА_2 , згідно із звітом про експертну грошову оцінку

від 05 лютого 2018 року ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 41 184,00 грн, на вказаній земельній ділянці розташований спірний будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м.

- земельна ділянка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно із звітом про експертну грошову оцінку від 05 лютого 2018 року ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 9 151,00 грн, на вказаній земельній ділянці розташований спірний будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м.

- земельна ділянка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га, що знаходиться за адресою: с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, кадастровий номер :03:002:0065, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно із звітом про експертну грошову оцінку від 05 лютого 2018 року ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 18 074,00 грн, на вказаній земельній ділянці розташовані будівельні матеріалів, обладнання і конструкції, які були використані в процесі будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гараж - літня кухня), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області

від 22 лютого 2018 року у справі № 536/2141/17 шлюб, зареєстрований

23 червня 1990 року, актовий запис № 957, між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , розірваний. Рішення набрало законної сили 26 березня

2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кінаш А. Г., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої, третьої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело ічас його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться

у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного

з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним

з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року

у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що на час придбання спірного майна сторони перебували

у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та підтримували шлюбні відносини,врахувавши, що пропозицій від відповідача щодо варіантів розподілу спільного майна подружжя не надходило, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, розподілив спільне майно подружжя відповідно до запропонованого позивачем порядком розподілу такого майна.

У власність позивача ОСОБА_1 виділено будинок АДРЕСА_2

з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м, земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га, земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га, всього на загальну суму 819 107,00 грн, та у власність ОСОБА_2 автомобіль марки KIA, модель Sportage; земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га, будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані

в процесі будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаражу - літньої кухні), що знаходяться на земельній ділянці площею

0,0395 га, всього на загальну суму 642 989,32 грн.

Врахувавши запропонований позивачем порядком розподілу спільного майна подружжя, та відсутністю таких пропозицій з боку відповідача,

з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 88 058,84 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірне майно є його особистою приватною власністю, придбане за його особисті кошти та кошти його батьків, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів та не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_2 на те, що суди попередніх інстанцій розглянули справу без його повідомлення та участі,

є безпідставними та спростовуються матеріалами справи (а.с. 143, 144, 146, 162, т. 1).

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій порушено вимоги частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України та не враховано того, що ОСОБА_2 не надавав своєї згоди на грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності, не заслуговують на увагу, оскільки суд розподіляючи спірне майно, не припинив частки

ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на майно, а стягнув грошову компенсацію різниці вартості майна. При цьому суди попередніх інстанцій врахували, що ОСОБА_2 свого варіанту поділу спірного майна суду не надав.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які ОСОБА_2 зазначив у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки у справах інші фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кінаш Андрій Григорович, залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 травня

2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк