Дата документу 22.11.2021 Справа № 324/167/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 324/167/21Головуючий у 1-й інстанції Кацаренко І.О. Повний текст рішення складено 29.06.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3179/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 41435,00 грн. та 908,00 грн. судового збору.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 28 липня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 8900 доларів США, еквівалент якої до національної валюти України - гривні станом на дату укладення договору складав 109025,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 01 серпня 2014 року. Факт укладення договору позики підтверджується власноручно написаною Відповідачем розпискою, справжність якої засвідчено двома свідками. У визначений договором позики строк відповідач не повернув позивачу грошові кошти, що змусило його звернутись до суду за захистом порушених прав. Протягом строку розгляду справи Відповідач здійснив часткове погашення боргу, перерахувавши позивачу 2000,00 грн. Рішенням Суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц, яке набрало законної сили 31 жовтня 2014 року, позов позивача про стягнення з відповідача суми боргу задоволено, стягнуто на його користь заборгованість по договору позики в розмірі 113255,00 грн. та судові витрати у розмірі 1147,55 грн., а всього 114402,55 грн. Станом на дату винесення судом вказаного рішення офіційний курс національної валюти України - гривні до долару США становив 12,95 грн. за 1 долар США.

Враховуючи той факт, що відповідачем рішеннясСуду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц у добровільному порядку не виконано, позивач був змушений звернутись до ВДВС Пологівського РУЮ Запорізької області з заявою про примусове виконання такого рішення.

28 квітня 2015 року заступником начальника ВДВС Пологівського РУЮ Жук О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що з відповідача на користь позивача частково (трьома частинами) стягнуто суму боргу у розмірі 5115,56 грн. Зазначеною постановою виконавчий лист в цей же день направлено за належністю (за адресою фактичного проживання відповідача) до Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. 15 травня 2015 року старшим державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Тищенко О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виданого судом 14 листопада 2014 року виконавчого листа, відповідач здійснював погашення суми боргу частково. Враховуючи таке неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з погашення боргу, в тому числі неналежне виконання рішення суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків від інфляції та трьох процентів річних. Рішенням суду від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17, яке набрало законної сили 08 березня 2018 року, позов позивача задоволено частково, стягнуто на його користь з відповідача збитки від інфляції в розмірі 62981,75 грн. та три проценти річних в розмірі 7624,11, а всього 70515,86 грн.

Пізніше за спільною домовленістю відповідача з позивачем, з метою уникнення додаткових витрат на примусове виконання цього рішення суду між ними у червні 2018 року був укладений договір про добровільне виконання рішення суду від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17 та його розстрочення, який фактично був виконаний відповідачем 23 листопада 2019 року. Протягом часу виконання відповідачем договору позики від 28 липня 2014 року, а також рішень судів від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц та від 31 січня 2018 року у справі № 324/957/17 курс національної валюти України - гривні по відношенню до іноземної валюти - долара США змінювався. Виходячи з цього сплачена відповідачем у національній валюті (гривні) загальна сума боргу у перерахунку до курсу іноземної валюти становить еквівалент 7430,30 доларів США. За таких умов, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 28 липня 2014 року, а також рішень судів від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц та від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17, для відновлення становища, яке існувало до порушеного відповідачем своїх зобов`язань (повернення повної суми позики, що становить 8900,00 доларів США) позивач має понести додаткові витрати. Як вбачається з доданої до позовної заяви розписки, за взаємною згодою з відповідачем у ній (розписці) визначено грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - доларах США.

Інший порядок визначення суми, що підлягала сплаті відповідачем позивачу, договором та законом не визначено. За таких умов відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики в іноземній валюті або в національній валюті України за офіційним курсом долара США на день платежу. Як зазначалось раніше, відповідач частинами виконував своє зобов`язання з повернення отриманої від позивача в позику суми грошових коштів, що призвело до недоотримання позивачем частини суми боргу у розмірі 1469,70 доларів США.

Розрахунок вказаної суми здійснений наступним чином: 1) 06 вересня 2014 року 500,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 12,82 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 39,00 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 2) 18 жовтня 2014 року 1500,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 12,95 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 115,83 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 3) 18 лютого 2015 року 552,90 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,80 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 20,63 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 4) 23 березня 2015 року 4536,27 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 23,15 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 195,95 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 5) 27 квітня 2015 року 0,80 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 22,45 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 0,04 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 6) 08 грудня 2015 року 15004,40 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 23,37 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 642,04 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 7) 18 лютого 2016 року 2360,56 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,72 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 88,34 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 8) 31 березня 2016 року 1890,50 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,22 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 72,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 9) 18 жовтня 2016 року 6948,76 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,78 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 269,54 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 10) 28 жовтня 2016 року 21529,09 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,53 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 843,29 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 11) 15 травня 2018 року 62800,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,171 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 2399,60 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 12) 29 червня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,189 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 114,55 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 13) 30 липня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,762 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 112,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 14) 31 серпня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,279 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 106,09 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 15) 30 вересня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,298 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 106,01 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 16) 28 жовтня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,335 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 105,88 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 17) 05 грудня 2018 року 2000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,125 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 71,11 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 18) 07 грудня 2018 року 998,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,879 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 35,80 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 19) 30 грудня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,688 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 108,35 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 20) 31 січня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,755 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 108,09 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 21) 01 березня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,859 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 111,69 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 22) 31 березня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,248 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 110,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 23) 04 травня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,557 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 112,96 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 24) 01 червня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,872 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 111,64 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 25) 02 липня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,2065 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 114,48 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 26) 30 липня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,2525 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 118,80 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 27) 01 вересня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,2323 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 118,90 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 28) 08 жовтня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,8676 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 120,64 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 29) 03 листопада 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,8191 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 120,87 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 30) 23 листопада 2019 року 20223,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,1937 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 835,88 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США. Усього 188844,28 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 7430,30 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США.

За таких умов, з дати укладення договору позики і по теперішній час Відповідач перерахував Позивачу грошові кошти у розмірі 188844,28 грн., що еквівалентно 7430,30 доларам 30 центам США.

З цього випливає, що для погашення різниці між сумою грошових коштів, переданих Відповідачу у позику (8900,00 доларів США) та сумою грошових коштів, повернутою Відповідачем (7430,30 доларів США), Позивач має здійснити витрати на придбання 1469,70 доларів 70 центів США.

За таких умов витрати, які позивач має зробити для відновлення свого порушеного права (придбання іноземної валюти для погашення різниці між сумою грошових коштів, переданих Відповідачу у позику та сумою грошових коштів, повернутою Відповідачем) є реальними збитками.

Отже, як стверджує позивач, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому збитки у розмірі 1469,70 доларів 70 центів США, еквівалент яких у національній валюті України - гривні за офіційним курсом долара США (роздруківка інформації додається) станом на дату звернення до суду першої інстанції становить 41435, 00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кацаренко І.О. (а.с. 58).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 61) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року (а.с. 108-114) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 124-128) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 131).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 134), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 135).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 137-143).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач у жовтні 2021 року перебувала у додатковій відпустці (а.с. 147).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 6, 15, 16, 22, 524, 533, 614, 627, 623 ЦК України, ст.ст.19, 76-82, 141, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6 ЦПК України та виходив із необґрунтованості останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на підставі рішення суду у відповідача виникло зобов`язання щодо сплати на користь позивача грошових коштів в розмірі 8900 долари 00 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 113255,00 грн. Станом на 02 жовтня 2014 року встановлено офіційний курс гривні до долару США в розмірі 12,95 грн. за 1 долар США. Відповідачем було перераховано позивачу в рахунок погашення суми боргу 2000 грн. Отже, рішенням суду від 20 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики у розмірі 113255 грн. та судові витрати у розмірі 1147,55 грн. Рішення суду набрало законної сили 31 жовтня 2014 року.

Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення грошової суми в розмірі та у валюті, які визначені в судовому рішенні.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року, яке набрало законної сили 08 березня 2018 року (копія а.с. 16-20), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції в розмірі 62981,75 грн. та три проценти річних в розмірі 7624,11 грн., а всього грошові кошти в сумі 70515,86 грн. В задоволені позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 705,17 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 08 березня 2018 року.

Згідно із розпискою від 15 травня 2018 року ОСОБА_1 отримав від Гусєва 62800,00 грн. Претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц, виданому 14 листопада 2014 року, він не має у зв`язку з повним його виконанням. Розписка власноручно підписана позивачем та відповідачем.

Разом із цим, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач у цій справі, заявляючи вимоги про стягнення збитків, посилався на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшло багато часу, національна грошова одиниця знецінилась, і тому вважав, що відповідач має відшкодувати йому збитки для повного відновлення порушеного права, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента.

Однак, положеннями ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тобто, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому положення ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч.2 ст.16 ЦК України.

Так, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки положеннями даної статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до приписів ст.22 ЦК України, у виді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Отже, кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Тому саме позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 18 травня 2016 року (справа № 6-237цс16).

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем зазначені вище обставини жодними належними і допустимими доказами у цій справі не доведені, відсутні такі докази і в матеріалах цієї справи.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми, наведений позивачем розрахунок упущеної вигоди є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях певного доходу та не підтверджений будь-якими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач в майбутньому.

Позивач своєю поведінкою довів, що після постановлення судом рішення 31 січня 2018 року він повністю прийняв виконання рішення суд від 20 жовтня 2014 року саме в гривнях. Крім того, позивач, який, як він стверджував в ході розгляду даної справи, мав і продовжує мати до відповідача претензії щодо неповного виконання судового рішення, з незрозумілих підстав з січня 2018 року не вжив заходів щодо реалізації свого законного права на виконання судового рішення шляхом звернення з виконавчими документами для примусового виконання рішення суду до відділу ДВС. Відповідач, в свою чергу, станом на розгляд даної справи судом виконав свої зобов`язання перед позивачем не тільки щодо виконання рішення суду від 20 жовтня 2014 року, а і щодо виконання суду від 31 січня 2018 року, що встановлено судом першої інстанції з аналізу банківської виписки по картковому рахунку відповідача.

Отже, суд першої інстанції правильно не погодився з тим, що в діях відповідача наявна вина, а також з тим, що існує причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача у справі та шкодою.

Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, повністю сплативши згідно із вказаним судовим рішенням заборгованість перед позивачем, виконав зобов`язання, покладені на нього судовими рішеннями.

Крім того, судом першої інстанції було правильно звернуто увагу й на ті обставини, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред`явлення стороною у зобов`язанні, спір щодо якого вирішений судом, після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці. При цьому ані положеннями ч.2 ст.16 ЦК України, ані будь-яким іншим законом, ані умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв`язку зі знеціненням гривні відносно долара США.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи вищевказані норми, оцінюючі зібрані по справі докази та надаючи їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позову. Оскільки, позивач погодився з рішенням Пологівського районного суду Запорізької області про стягнення заборгованості по договору позики у валюті гривні України, також погодився з рішенням суду про стягнення збитків від інфляції та трьох процентів річних, написав власноруч розписку, якою претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц виданому 14 листопада 2014 року не має у зв`язку з повним його виконанням, а отже, не має права на стягнення збитків, так як позивач сам погодився із рішеннями суду про стягнення з відповідача заборгованості у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

При цьому, суд першої інстанції також правильно відхилив доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого.

Позовна давність, відповідно до ст.256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В свою чергу згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що права позивача щодо неповернення суми коштів визначених договором позики не порушені, підстав для висновку про пропуск останнім встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свого права суд першої інстанції правильно не вбачав, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача у цій справі не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача та його представника у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно врахував у цій справі правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30 травня 2018 року у справі ЄУН 750/8676/15-ц («курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та на який посилалась в обґрунтування своєї позиція сторона відповідача у цій справі, про що прямо зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні (а.с.110 зворот).

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала,що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Судова практика в інших справах за участю інших осіб, на яку посилалась сторона апелянта у свій апеляційній скарзі в обґрунтування вимог останньої у цій справі, не має преюдиційного значення для суду у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні хоча й посилався на ст. 141 ЦПК України, проте останнім фактично не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 22.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.