Справа № 686/9661/20
Провадження № 2/686/1929/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Гузовій В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Приватного нотаріуса Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковської Т.М., про визнання недійсним договору позики, договору іпотеки, скасування свідоцтва, скасування запису про право власності, -

встановив:

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладання договору позики від 21.10.2014 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання недійсним з моменту укладання договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстр. № 3348 від 21.10.2014 року, скасування свідоцтва виданого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстр. № 1908 від 29.07.2016 року, скасування запису про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , заг. площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно індексний номер: 30708988 від 29.07.2016 р. прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М., визнання недійсним з моменту укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстровим № 3309 від 19.12.2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом є наявність невиконаних грошових зобов`язань Відповідача ОСОБА_4 за договором позики укладеним 26.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даним позовом зазначає, що договір позики від 21.10.2014 року та договір іпотеки від 21.10.2014 року укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за своїм змістом суперечить вимогам закону та не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків і доказами такої фіктивності є свідомий намір на ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх грошових зобов`язань за договором позики грошей від 26.12.2015 року шляхом укладення 21.10.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору іпотеки та в подальшому договору купівлі-продажу від 19.12.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та виведенням із приватної власності нерухомого майна зразу після закінчення терміну повернення грошових коштів по договору позики від 26.12.2015 року. Метою ж пред`явлення позову є повернення у власність ОСОБА_4 квартири за рахунок якої можуть бути виконані невиконані ним зобов`язання за укладеним між ним та Позивачем договором позики від 26.12.2015 р.

Ухвалою суду 15.04.2020 року відкрито загальне провадження та справу призначено у підготовче засіданні на 18 травня 2020 року.

Ухвалою суду 17 березня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу від 19.12.2016 року, закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач та представник не з`явилася проте, представник направив заяву у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між фізичною особою - громадянином Турецької Республіки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (далі - гр. ОСОБА_4 ) 26.12.2015р. було укладено договір позики грошей відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано у власність гр. ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 750000 грн. строком до 01.11.2016р.

Так, згідно п. 1 договору позики грошей від 26.12.2015р., за домовленістю сторін позика у сумі 750.000 грн. була визначена в еквіваленті к доларам СІП А по курсу продажу приватним особам комерційними банками м. Хмельницького, що на день підписання договору склало суму у розмірі 30.000 доларів СІЛА. При цьому, сторони також домовились про те, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долара США, відповідно повинна бути змінена сума позики.

Наявність між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 правовідносин з позики за договором позики грошей від 26.12.2015 р. підтверджуються, крім іншого, оформленою відповідачем та посвідченою приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грідіним С.О. заявою від 26.12.2015 р. за реєстр. №1435.

На підставі договору позики грошей від 26.12.2015р., відповідачем були прийняті на себе зобов`язання з повернення позивачу суми позики у розмірі, еквівалентному 30000 доларам США до 01.11.201 6р.

При цьому, у відповідності до п. 2 договору позики грошей від 26.12.2015 р. сторонами було визначено, що погашення суми позики здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 83333 грн. (еквівалент 3333 доларам США), починаючи з 01.02.2016 р.

Відповідно до умов п.3 договору позики грошей від 26.12.2015р. сторони дійшли згоди про те, що повернення суми позики здійснюється у м. Хмельницькому. При цьому, згідно п. 2 договору позики грошей від 26.12.2015 р. сторони обумовили й те, що після повернення боргу (в вигляді щомісячних платежів, а також всієї суми) позичкодавцем, має бути оформлена позичальнику власноручна розписка (на примірнику договору позичальника) про факт одержання щомісячних платежів та всієї суми позики.

Як вбачається із змісту договору позики грошей від 26.12.2015 р., а також заяви гр. ОСОБА_4 від 26.12.2015 р. за реєстр. № 1435 про одержання грошових коштів по вказаному договору.

20.09.2017 р. рішенням Хмельницького міськрайонного суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з останнього позику у розмірі 984368,26 грн., яке було пред`явлено до примусового виконання до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 08.12.2017р. відкрито виконавче провадження ВП № 55345911 на примусове виконання вище зазначеного рішення.

Даними листа Ізмаїльського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області за вих. № 1855 від 19.01.2018 р. підтверджується, що під час виконання було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, судом вбачається що 21.10.2014р. між ОСОБА_4 (Іпотекодавець) та ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки за реєстр. № 3348, відповідно до умов п. 1.1.-1.3 якого Іпотекодавець в якості виконання зобов`язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем за договором позики від 21.10.2014 р. стосовно повернення грошової суми у розмірі 560 000 грн. передає Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 .

Договір іпотеки від 21.10.2014 р. за реєстр. № 3348 було посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М.

За змістом п. 1.4 договору іпотеки від 21.10.2014 р. Згідно звіту про оцінку майна № 01/2010 від 20.10.2014 р. ТОВ «Експерт» вартість предмета іпотеки становить 941 480 грн. Вартість предмета іпотеки визначається сторонами у сумі 600 000 грн.

24.06.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. із заявою, за змістом якої просив передати ОСОБА_4 вимогу щодо повернення грошових коштів у розмірі 727638 грн. протягом тридцяти денного строку, а у випадку невиконання має намір вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки (заяву зареєстровано за № 1626).

29.07.2016 р. приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. на підставі ст.84 Закону України «Про нотаріат» видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 1908, яким посвідчено заяву гр. ОСОБА_3 про те, що 24.06.2016 р. гр. ОСОБА_4 передано заяву, у якій гр. ОСОБА_3 вимагав повернути грошові кошти у розмірі 727638 грн. протягом тридцяти денного строку, а у випадку невиконання вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

29.07.2016 р. державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно, індексний номер: 30708988, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01.

19.12.2016 року на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 придбав в ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , з метою проживання.

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3309. Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 76228673.

За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний,тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

За змістом п. 24 Постанови Верховного суду України 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справпро визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявністьумислувсіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по соб невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, визнання договору недійсним у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину, якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним; у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Суд вважає, що оспорюванні договора позики та іпотеки, не містить жодних ознак фіктивності, укладені з метою настання правових наслідків та за взаємною згодою сторін, відповідно до чинного законодавства України.

Отже, сторонами даних договорів, на їх виконання було вчинено обумовлені ними дії, що виключає ознаки такого договору фіктивним.

Таким чином суд приходить до висновку, що правові підстави визнання оспорюваних договорів недійсним з ознак їх фіктивності відсутні.

Відсутні також правові підстави вважати, що оспорювані позивачем правочини порушують його майнові права.

Як роз`яснено у пунктах 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розглядуцивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторонни правочину.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа» в контексті вимог про визнання правочину недійсними, а тому питання належного позивача у кожному конкретному випадку є оціночним, у зв`язку з чим слід враховувати те, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації.

Обґрунтовуючи свою заінтересованість у результатах оспорювання договору позики від 21.10.2014 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , договору іпотеки за реєстр. № 3348 від 21.10.2014 року, позивач посилається на те, що їх укладено з метою введення в оману позивача щодо дійсних намірів учасників, з метою ухилення гр. Голоти від виконання своїх грошових зобов`язань по договору позики від 26.12.2015 року та в подальшому неможливістю примусового виконання рішення щодо стягнення грошових коштів по договору позики від 26.12.2015 року шляхом реалізації нерухомого майна боржника (гр. ОСОБА_4 ).

Суд вважає, що такі твердження позивача не відповідають дійсним обставинам та є його власним судженням, оскільки як свідчать надані позивачем докази, квартира вибула із власності гр. ОСОБА_4 29.07.2016 року на підставі договору іпотеки укладеного 21.10.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 яким забезпечувалося виконання грошових зобов`язань за договором позики укладеним між ними 21.10.2014 р. зі строком повернення до 21.04.2015 року.

В свою чергу, договір позики між позивачем та ОСОБА_4 був укладений 26.12.2015 року строком виконання до 01.11.2016 року, тобто через рік і два місяці після укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору позики та договору іпотеки, яким забезпечувалося виконання грошових зобов`язань ОСОБА_4 . Крім того, вибуття квартири з власності ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 мало місце до строку повернення позики за договором позики укладеним між позивачем та ОСОБА_4 .

Крім цього, договір позики укладений між позивачем та ОСОБА_4 не був забезпечений жодними зобов`язаннями, а відповідно до п. 2 договору, повернення ОСОБА_4 позивачу грошових коштів мало б проводитися щомісячно, проте до суду з позовом про стягнення неповернутих ОСОБА_4 коштів за договором позики від 26.12.2015 року позивач звернувся лише 20 вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Показання позивача та представника про те, що довіреність ОСОБА_6 підписав внаслідок помилки, не знайшли підтвердження у судовому засіданні та не підтверджуються доказами.

Судом не береться до уваги аргумент позивача, що станом на 20.10.2014р. вартість квартири АДРЕСА_1 становила більшу ринкову ціну, ніж на момент укладення спірного договору іпотеки так,як з змісту зазначеного договору вбачається, що сторони домовились про ціну 600000 грн.

Крім цього, позивачем не доведено у судовому засіданні обґрунтованих підстав порушення прав позивача укладенням договору позики від 21.10.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстр. № 3348 від 21.10.2014 року також, необхідності скасування свідоцтва виданого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстр. № 1908 від 29.07.2016 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Тому суд вважає, що вище зазначений договір позики відповідає волевиявленню сторін.

Також позивачем не наведено для суду переконливих аргументів необхідності скасування запису про право власності (як способу захисту) за номером 15660245 від 29.07.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно індексний номер: 30708988 від 29.07.2016 р. прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною третьою статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що запис про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно індексний номер: 30708988 від 29.07.2016 р. прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М., є правомірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує прав позивача.

Зазначені обставини, не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене суд вважає, що позивачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів щодо порушення його прав , не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення тому в задоволені позову, слід відмовити.

При ухвалені рішення про відмову у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9 ст.158 ЦПК України).

Суд вважає, що заходи забезпечення позову застосовані хвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15.04.2020 р. щодо арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , номер обтяження 36330672, підлягають скасуванню, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 289 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Приватного нотаріуса Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковської Т.М. про визнання недійсним договору позики, договору іпотеки, скасування свідоцтва, скасування запису про право власності -відмовити.

Заходи забезпечення позову, згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 15.04.2020 р. щодо арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , номер обтяження 36330672 - скасувати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. Стефанишин