Справа №265/9389/21
Провадження №2/265/1881/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/9389/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником 1/4 частки кв. АДРЕСА_1 . Відповідачці, яка є донькою позивачки також належить 1/4 частка даної квартири. Натомість, ОСОБА_2 у 2007 році виїхала на постійне місце проживання до РФ, де 21 грудня 2018 року стала власницею 1/4 частки буд. АДРЕСА_2 . При цьому відповідачка є громадянкою РФ з 2016 року, яка реєстрацією в спірній квартирі чинить перешкоди позивачці в здійсненні користування належного їй права власності, зокрема, щодо оформлення субсидії з оплати комунальних послуг. Додавала, що не проживання в спірному житлі з 2007 року відповідачки є її свідомим вибором. Натомість, залишаючись зареєстрованою у кв. АДРЕСА_1 , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, відповідачка є такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням. При цьому оскільки для здійснення процедури зняття реєстрації особи необхідна особиста участь такої особи, чого неможливо досягти через проживання відповідачки за межами України, яка має паспорт громадянки РФ, то єдиним засобом захисту прав позивачки є звернення до суду із вказаним позовом. На підставі переліченого просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кв. АДРЕСА_1 , знявши її реєстрації за такою адресою.

Позивачка, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідачка, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову.

Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності учасників процесу, внаслідок чого, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що кв. АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя 20 лютого 2008 року, що підтверджується реєстрацією права власності на нерухоме майно Маріупольським бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2008 року відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

За свідоцтвом про народження, виданим 11 лютого 1983 року відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому м. Жданова, актовий запис № 175, вбачається, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої вказана ОСОБА_1 .

При цьому відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 29 грудня 2008 року Павло-Посадським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області, актовий запис № 633, вбачається, що ОСОБА_2 одружилась із ОСОБА_7 , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 16 листопада 2021 року вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, позивачка, ОСОБА_1 , а також з 10 січня 2009 року відповідачка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Натомість за актом від 17 листопада 2021 року ОСББ «Морський 22» вбачається, що за свідченнями сусідів по буд. АДРЕСА_1 такого будинку фактично ОСОБА_2 не мешкає з 2007 року.

Також суд встановив, що 23 листопада 2021 року відповідачка, ОСОБА_2 , надала нотаріально посвідчену згоду, реєстр № 50/170-н/50-2021-2-896, на зняття її з реєстраційного обліку з кв. АДРЕСА_1 , будучи обізнаною про справу в суді за наявним позовом ОСОБА_1 , вимоги якої просила задовольнити, оскільки самостійно здійснити зняття з реєстрації місця проживання в м. Маріуполі не має можливості через набуття громадянства РФ.

При цьому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2018 року ОСОБА_2 є власницею 1/4 частки будинку АДРЕСА_2 , реєстр нотаріусу № 50/170-н/50-2018-2-12.

Суд також встановив, що відповідачка набула громадянство Російської Федерації, що вбачається з паспорту ОСОБА_2 , виданого 6 лютого 2016 року № НОМЕР_1 , місце реєстрації якої зареєстровано по АДРЕСА_2 , де вона мешкає разом із донькою, ОСОБА_9 , що підтверджується випискою з домової книги від 22 жовтня 2021 року.

Суд зазначає, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі досліджених доказів було встановлено, що протягом останніх 14 років у кв. АДРЕСА_1 відповідачка не мешкає, оскільки переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де є співвласником житла, маючи за такою адресою зареєстроване місце проживання, а також отримала громадянство Російської Федерації.

Суд вказує, що відповідно до п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини справи, суд зауважує, що зняття відповідачки, як співвласника кв. АДРЕСА_1 з реєстрації з такої адреси є її особистим волевиявленням, що у повній мірі спрямоване на реалізацію гарантованого особі ст. 33 Конституції України права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, та, у свою чергу, не позбавляє її первинного речового права власності на дану квартиру й відповідно права законного користування нею у будь-який час.

На підставі переліченого обґрунтування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають частковому задоволенню шляхом ухвалення рішення про зняття відповідачки з місця реєстрації в кв. АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити частково.

Зняти з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 6 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Суддя