Провадження №2/523/3580/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"25" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інтересах якого виступає законний представник ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнив під час розгляду справи, в яких просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право власності на вказану вище квартиру на підставі іпотечного договору від 20.04.2007р. Втім, на житловій площі залишились бути зареєстрованими відповідачі, які, за твердженням позивача, на житловій площі не проживали та не проживають, комунальні послуги не сплачують, в утриманні майна участі не приймають. На теперішній час реєстрація відповідачів в квартирі порушує права власності позивача. Посилаючись на вказані обставини позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою судді від 28.09.2020р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Заочним рішенням суду від 27.11.2020р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. заочне рішення суду було скасовано за заявою ОСОБА_2 з призначенням розгляду справи до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 01.10.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті в викликом сторін.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі в призначені судові засідання не з`явились без поважних на те причин. Виклик відповідачів неодноразово був проведений належним чином, що підтверджується квитанціями Укрпошта, а також СМС-повідомленнями.

Третя особа не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

За письмовою згодою представника позивача справу повторно розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 20.04.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А., реєстровий номер 2-997, договору про відступлення прав за Іпотечним договором, серія та номер 3071, виданого 03.09.2019р., номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 193713817. На час розгляду даної справи право власності ОСОБА_1 не оспорено.

Згідно оглянутого судом договору іпотеки від 20.04.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А., реєстровий номер 2-997, на підставі якого у позивача виникло право власності на квартиру, такий був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , який передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №014/0014/82/72845 від 06.04.2007р. Невиконання умов кредитного договору стали підставою для переходу права власності на іпотечну квартиру від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 .

На теперішній час у вказаній квартирі залишаються бути зареєстрованими: ОСОБА_2 , 1974 року народження, ОСОБА_3 , 1997 року народження, ОСОБА_5 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 1972 року народження.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та при розгляді справ застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.» Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку що положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартири тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Отже, визначальним у вирішені виниклого спору є встановлення факту порушення прав та охоронюваних інтересів позивача, як власника квартири.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що однією з можливих підстав на право користування житловою площею є наявність у особи права власності на житло, як складової частини права власності. Відтак, з припиненням права власності у власника на квартиру, інші особи втрачають право її користування, виникнення та припинення якого є похідним від обсягу права власності її власника, якщо інше не передбачено договором та/або законом.

Матеріали справи не містять договірних або інших підстав про залишення у відповідачів права на користування житловою площею після припинення права власності на квартиру у ОСОБА_4 .

Таким чином, слід дійти висновку, що право користування жилою площею членів сім`ї власника житла ОСОБА_4 , в тому числі і неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обсяг їхніх прав на квартиру залежить від виникнення, зміни або припинення у власника житла (квартири) таких прав на житло. Отже, з припиненням права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру, члени його сім`ї також втратили право користування спірною квартирою, виникнення та припинення якого є похідним від обсягу права власності особи, яка є членом сім`ї.

Також, суд вважає за необхідне наголосити, що реєстрація ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та малолітнього на той час ОСОБА_5 в спірній квартирі, яка відбулась 15.08.2007р., була проведена в порушення вимог п.3.3.4 договору іпотеки від 20.04.2007р., зокрема без письмової згоди іпотекодержателя.

Наявність незаконної реєстрації відповідачів в квартирі, яка належить на сьогодні на праві приватної власності позивачу, призводе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що пред`явлені позові вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1974 року народження, ОСОБА_3 , 1997 року народження, ОСОБА_5 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 1972 року народження такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 листопада 2021р.

Суддя