Справа №345/3940/21
Провадження № 2/345/1155/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2021 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.09.2021 ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення відносно ОСОБА_1 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, а її цивільний позов залишено без розгляду.

Позивач стверджує, що від спричинених відповідачем тілесних ушкоджень, перебуваючи на лікуванні, вона витратила на придбання медичних препаратів грошові кошти в сумі 6099,28 грн. Також, за період перебування в лікарні на заправку автомобіля було витрачено 4133,65 грн.

Зазначені вище суми ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 , а також моральну шкоду, яку оцінила в 25000 грн.

07.10.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що обвинувальний вирок суду відносно неї не постановлявся, а тому обставини, які зазначені ОСОБА_1 не мають для суду цивільної юрисдикції наперед встановленої сили, оскільки не були встановлені судом, а тільки описані як визначена органом дізнання підозра. Із зазначених підстав, на думку відповідача, будь-які вимоги щодо відшкодування нею позивачу матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є необгрунтованими.

Також, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що із копій медичних документів, долучених ОСОБА_1 незрозумілим є її діагноз та призначене лікування, документи є нечитабельними. Із витягу медичної карти неможливо встановити ні механізм нанесення тілесних ушкоджень, ні їх утворення, ні давність. А тому, коли і чим спричинено такі тілесні ушкодження не відомо. Також, зазначені медичні документи не містять даних про призначене лікування. Крім того, стосовно витрат на пальне, то позивачем не надано доказів про наявність в неї автомобіля.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 не додано жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань, також не додано жодного розрахунку заявленного розміру моральної шкоди. Тобто, відсутні будь-які обставини обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Людина, її життя і здоров`я, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, цей постулат визнано нормою основного закону держави Конституцією України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.06.2021, ОСОБА_2 , за клопотанням її захисника, яке було підтримано у судовому засіданні самою обвинуваченою, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду.

Дана ухвала набула законної сили 06.07.2021.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачувалась у тому, що 12.05.2019 близько 08 години ОСОБА_1 , повертаючись з пасовища що розташоване в АДРЕСА_1 , побачила жительку с. Тужилів Калуського району ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою протягом останніх 15 років перебувала в неприязних відносинах.

В цей момент ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_1 та, висловлюючись нецензурною лайкою, почала ображати ОСОБА_1 , вступивши тим самим з нею в конфлікт. В ході словесної перепалки ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання щодо здоров`я ОСОБА_1 , нанесла останній дерев`яною палицею, яку тримала в руці, один удар в ліву ногу та кілька ударів в область голови та рук потерпілої, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці голови, синців в ділянці правої та лівої руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень.

За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не є реабілітуючими.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Однак, як вбачається із ухвали суду від 29.06.2021, захисник ОСОБА_2 адвокат Желізняк Л.Б. заявила клопотання про звільнення її підзахисної від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відповідач не заперечила щодо звільнення її від кримінальної відповідальності, не наполягала на продовженні судового розгляду в загальному порядку.

Отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди (витрати на лікування) в розмірі 6099,28 гривні, яка підтверджена документально наявністю куплених на лікування препаратів призначених лікарем.

Щодо відшкодування витрат на паливно-мастильні матеріали, то суд в даному випадку погоджується із твердженням відповідача, що не підтверджено, що пальне купувалась саме для поїздки в лікувальний заклад. Крім того, у ОСОБА_1 немає транспортного засобу, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у перебуванні у стресовому стані, нервозності тощо, внаслідок чого, вона зазнає душевних хвилювань.

Суд вважає, що внаслідок дій, які сталися внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу завдано моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості.

Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Позивач оцінює компенсацію за нанесену їй моральну шкоду відповідачем у розмірі 25000 грн.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, відсутності матеріального відшкодування збитків, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 2000 грн. є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354, 1167 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 099,28 грн. матеріальної шкоди та 2 000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя