Справа № 347/2447/21
Провадження № 6/347/88/21
У Х В А Л А

Іменем України

02.12.2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Борисової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження її, як боржника у виконавчому провадженні, у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Косівського районного суду м. Косів від 19.03.2013 року у справі №347/614/13-ц до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за кредитним договором №24990-57-07-2 від 18.07.2007 року на користь АКБ «Київська Русь» в розмірі 31292,61 гривень, судового збору в розмірі 313,93 гривні та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 гривень згідно рішення суду від 12.10.2010 року по справі №2-2100. ОСОБА_1 вирішити питання по сплаті заборгованості немає можливості, оскільки АБ «Київська Русь» передав борг на підставі відступлення прав вимоги ТОВ Фінансовій компанії «Сіті Фінанс», згідно Договору №UA-EA-2018-06-22-000031-b від 09.08.2018 року, проте після звернення до вказаної компанії заявнику повідомлено, що на її ім`я боргу в них немає, претензій - також та жодної інформації по можливості сплати боргу надати не можуть. На звернення заявника до Косівського відділу ДВС надійшла відповідь від 18.10.2021 року з якої вбачається, що справа про стягнення боргу на користь АБ «Київська Русь» перебувала на виконанні з 25.08.2016 року по 27.06.2018 року, згідно даного виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2. ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки з часу повернення стягувачу виконавчого документу, ніхто із стягувачів повторно із виконавчим листом до Державної виконавчої служби не звертався та жодних претензій щодо стягнення боргу не пред`являв, ОСОБА_1 звернулася до Косівського відділу Державної виконавчої служби із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України. Однак, листом начальника Косівського ВДВС №33923/20.6-27 від 09.11.2021 повідомлено, що для цього погрібні підтверджуючі документи щодо сплати заборгованості на користь АКБ «Київська Русь». Однак, окрім звернення до суду, вирішити питання зі сплатою заборгованості неможливо. Заявник вважає, що наявні всі підстави для скасування дії тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки в Єдиному реєстрі боржників відомості щодо неї як боржника відсутні та відкритих виконавчих проваджень немає. Водночас ОСОБА_1 . Повідомляє, що на час тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, не була обізнана із відомостями, які є державною таємницею, до кримінальної відповідальності не притягувалася, у порядку передбаченому кримінальним процесуальним законодавством не застосовано запобіжний захід, за умовами якого останній заборонено виїжджати за кордон, не перебуваю під адміністративним наглядом Національної поліції, а тому вважає, що на даний час законні підстави для тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року передано в провадження судді Косівського районного суду м. Косів Драч Д.С.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви, усі учасники розгляду в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили, явку уповноважених представників до суду не забезпечили, у зв`язку з чим згідно ч.6 ст. 441 ЦПК України суд розглядає дану заяву у їх відсутності та згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали заяви, додані до заяви докази, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що ухвалою Косівського районного суду м. Косів від 19.03.2012 року у справі №347/614/13-ц за поданням начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції Йоника І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, боржника ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за кордон до виконання останньою зобов`язань по сплаті заборгованості по отриманому кредиті на користь АКБ «Київська Русь» згідно рішення суду (а.с.15-16).

В Косівському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на виконанні кілька разів перебував в/лист №2-2100/2010 виданий Косівським районним судом від 26.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» солідарно 31292,61 грн. боргу, 312,93 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ітз. Вказана справа востаннє перебувала на виконанні з 25.08.2016 року по 27.06.2018 року, згідно даного виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.11).

Згідно повідомлення про відступлення права вимоги заборгованість, яка виникла за кредитним договором №24990-57-07-2 від 20.07.2007 року перед ПАТ «Київська Русь» проданий ТОВ «Фінансовій компанії «Сіті Фінанс» на підставі договору №UA-EA-2018-06-22-000031-b від 09.08.2018 року (а.с.14).

Начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС «Краківець» (тип А) капітаном Змієвською Іриною Валеріївною 04.10.2019 року в смт. Краківець прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

У відповідності до інформації з Єдиного реєстру боржників від 01.09.2021 року фізична особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з вказаними параметрами в реєстрі боржників інформація відсутня (а.с.13).

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11.05.2021 року по справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Відповідно п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»: виконавчий документ повертається стягувачу, якщоу боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом частин 1,4,5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно п.7 ч.1 ст.39: виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (п.4 розділу ХІІІ).

Оскільки, постановою ДВС про повернено виконавчий лист стягувачу, а сама справа перебувала на виконанні з 25.08.2016 по 27.06.2018 року, з того часу минув 3-річний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є підставною та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260, 263, 268, 441ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 18 листопада 1997 року Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), встановлене ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2013 року у справі № 347/614/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Д.С. Драч