Справа №:755/3420/21
Провадження №: 2/755/2350/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження питання про закриття провадження у цивільній справі, в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

10 березня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

14 квітня 2021 року представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Петрик Ганна Григорівна подала письмові пояснення, з викладенням своїх міркувань щодо предмету спору, та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачі скористалися своїм правом на захист, оскільки вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року, громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 286 Кримінального кодексу України та присуджено до стягнення на користь позивачів матеріальну шкоду в розмірі 138 750,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень.

16 квітня 2021 року представник позивачів - адвокат Бокач Ігор Петрович подав заперечення на письмові пояснення відповідача з викладенням своїх міркувань щодо предмету спору, посилаючись на те, що на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист №1-кп/755/813/18 виданий 29 травня 2018 року, щодо стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 138 750,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., однак 28 серпня 2019 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки шкода заподіяна позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не відшкодована ОСОБА_3 , тому наявні підстави регламентної виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Таким чином, розглянувши подані учасниками процесу документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Зі змісту статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (частина 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Особливістю цієї підстави закриття провадження у справі, є те, що для її застосування необхідним є наявність трьох складових у сукупності, а саме тих самих сторін спору, предмета позову, підстав позову.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до предмету позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України з вимогами: «Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , 50 000,00 гривень - як часткове відшкодування шкоди, 500,00 гривень - сплачений судовий збір та 2000,00 гривень - витрати на правову допомогу.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 , 55 976,00 гривень - як часткове відшкодування шкоди, 559,00 гривень - сплачений судовий збір та 2000,00 гривень - витрати на правову допомогу»

В провадження Дніпровського районного суду міста Києва перебувала кримінальна справа №755/4770/18 (провадження № 1-кп/755/813/18) кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001630 від 12 лютого 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

24 квітня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок у частині позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами підлягає реальному виконанню.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 процесуальні витрати в розмірі 1716 грн за проведення автотехнічної експертизи № 12-1/406 від 01.03.2018р., 1796 грн 90 к. за проведення судово-медичної експертизи №340/Е від 01.03.2018 року; 1796 грн 90 к. за проведення судово-медичної експертизи №341/Е від 01.03.2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задоволено.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 138 750 грн (сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Відповідно до частин 4, 5, 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальну провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справи про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду подати цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №755/4770/18 (провадження №1-кп/755/813/18) ОСОБА_2 є потерпілою особою у даному кримінальному провадженні, яка відповідно до ст. 128 КПК України заявила цивільний позов про відшкодування майнової шкоди завданої спричиненої кримінальним правопорушення моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень та 138 750,00 гривень, яка складається з: 131 274,85 гривень - майнова шкода, що підтверджується Висновком щодо вартості матеріального збитку транспортного засобу №127/03-18 від 14 березня 2018 року (а.с. 37), 1 500,00 гривень - вартість проведення експертного дослідження товарознавчого дослідження, 5 976,00 гривень - витрати на лікування та транспортування з лікарні.

Позивачем ОСОБА_2 у цивільній справі № 755/3420/21 (провадження № 2/755/2350/21), пред`явлено вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України, аналогічного характеру, про стягнення витрат на лікування в розмірі 5 976,00 гривень, та відшкодування майнової шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 000,00 гривень, з посиланням на Висновок №127/03-18 від 14 березня 2018 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт», який був досліджений та взятий до уваг у кримінальній справі №755/4770/18, однак визначаючи суму відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень, виходила звід половини суми страхового ліміту Моторного (транспортного) страхового бюро України, тобто позивач ОСОБА_2 на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення з цивільним позовом в рамках кримінального провадження виключно до винної особи ОСОБА_3 , який завдав шкоди, вироком суду присуджено до стягнення з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 138 750 грн (сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн., яка складається з майнової шкоди в розмірі 131 274,85 гривень, вартість проведення експертного дослідження товарознавчого дослідження в розмірі 1 500,00 гривень, та 5 976,00 гривень - витрати на лікування та транспортування з лікарні, у такому разі пред`являючи вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України одночасно існуватимуть (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги та в разі пред`явлення МТСБУ регресної вимоги про стягнення коштів до ОСОБА_3 , останній нестиме подвійну відповідальність, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зміст ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, суб`єктивного складу сторін та обраного позивачем ОСОБА_2 способу захисту, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог заявлених позивачем ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої майну в розмірі 50 000,00 гривень, та відшкодування витрат на лікування в розмірі 5 976,00 гривень, оскільки на даний час набрав законної сили вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 138 750 грн (сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., що свідчить про те, що спір з тих самих підстав вирішено судом шляхом ухвалення відповідного судового рішення, тому суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог які пред`являються позивачем ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої майну в розмірі 50 000,00 гривень та відшкодування витрат на лікування в розмірі 5 976,00 гривень, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційних інстанціях.

Враховуючи викладене та керуючись п.3 ч.1 ст.255, ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині позовних вимог які пред`явлено позивачем ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої майну в розмірі 50 000,00 гривень та відшкодування витрат на лікування в розмірі 5 976,00 гривень

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я