г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3950/20
Номер провадження 2/213/319/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Князєвої Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

представника позивача Уса М.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференц зв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ус Михайло Вячеславович до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2019 року о 15 годині 25 хвилин на автошляху Р-74 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів MERCEDES-BENZ 410 D державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , KIA CEED державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 та МАЗ 103965 державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 . Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачено ст. 124 КупАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказану постанову cуду першої інстанції постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року залишено без змін.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до полісу №АО/0542420 від 26 квітня 2019 року цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПАТ «СК» Український страховий стандарт».

09 березня 2021 року позивач звернувся до страхової компанії для отримання страхового відшкодування та 31 березня 2020 року страховиком було здійснено огляд пошкодженого автомобіля про проведення якого відповідач був повідомлений. У результаті огляду складено звіт про оцінку майна №053/МУ-20 від 16 серпня 2020 року, в якому встановлений перелік механічних ушкоджень отриманих автомобілем KIA CEED державний номерний знак НОМЕР_2 та встановлено розмір спричиненої ДТП шкоди 232 962,55 грн.

Страховою компанією позивачу було сплачено страхові виплати у розмірі 130 000,00 грн.

Просить стягнути з відповідача шкоду, яка заподіяна внаслідок ДТП у розмірі 102 962,55 грн та судові витрати у розмірі 2 529,64 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Судом постановлена ухвала про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив всі обставини, які викладені в позові, просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалами суду від 05 травня 2021 року, 08 червня 2021 року, 25 червня 2021 року постановлено проводити судові засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд по суті.

Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Позивач є власником транспортного засобу КІА CEED НОМЕР_2 (а.с.16, 91).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як видно із постанови Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачено ст. 124 КУпАП. В постанові вказано, що ОСОБА_2 , 29 грудня 2019 року о 15 годині 25 хвилин на автошляху Р-74 у м. Кривому Розі, керуючи т.з. Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_4 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виконуючи маневр перестроювання на смугу зустрічного руху, не переконався, що це буде безпечно, і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перед перестроюванням завчасно не подав сигнал світлового показнику повороту, перед початком маневру не переконався, що жоден з водіїв т.з., який рухається за ним та яким може бути створено перешкоду для руху, розпочав обгін, в наслідок чого створив аварійну ситуацію водієві ОСОБА_1 , який керував т.з. КІА CЕЕD НОМЕР_2 , який, щоб уникнути зіткнення, здійснив рух ліворуч, але втратив керування, що призвело до заносу т.з., здійснивши зіткнення з т.з. МАЗ 103965 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП авто КІА CЕЕD НОМЕР_2 , т.з. МАЗ 103965 д.н.з. НОМЕР_3 отримали механічні ушкодження, чим завдало матеріального збитку їх власникам. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2,3 б; 10.1, 9.2 б, 14.2 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.8-11).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року вищевказана постанова залишена без змін (а.с.12-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як видно із Полісу ПРАТ «СК`Український страховий стандарт» за №АО/0542420 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач з 26 березня 2019 року по 25 березня 2020 року включно мав право на страхове відшкодування у разі настання страхового випадку (а.с.17, 92).

09 березня 2020 року позивачем до страхової компанії було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29 грудня 2019 року (а.с.18-23, 93-98).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі звітом про оцінку майна №053/МУ-20 від 16 серпня 2020 року за визначенням оціночної вартості матеріального збитку спричиненого автомобілю KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження збиток складає 232 962,55 грн (а.с.24-69, 99-145)

Як видно із квитанції №015489 позивачем 16 серпня 2020 року сплачено за проведення оцінки збитків 1 500,00 грн (а.с.71, 147).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наданого в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також, аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Як видно із листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 08 травня 2020 року прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі

130 000,00 грн (а.с.70, 146) та 12 травня 2020 року на банківський рахунок позивачу перераховано вказані кошти (а.с.148).

На підставі наведених доказів та застосувавши висновки Верховного Суду, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача різниця між фактичним розміром завданої шкоди у розмірі 232 962,55 грн та сумою страхового відшкодування позивачу Моторним (транспортного) страхового бюро України в розмірі 130 000,00 грн, яка становить 102 962,55 грн.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вимогами ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наданий позивачем звіт про оцінку майна №053/МУ-20 від 16 серпня 2020 року за визначенням оціночної вартості матеріального збитку спричиненого автомобілю KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували його винуватість або розмір заданої шкоди відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до квитанцій, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 029,64 грн (а.с.1), а також витрати на проведення оціночної вартості матеріального збитку у розмірі 1 500,00 грн (а.с.71, 147), які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 80, 81, 89, 128, 141, 223, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 102 962 (сто дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 2 529 (дві тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 64 копійки, які складаються з: судового збору у розмірі 1 029 гривень 64 копійки та витрат на залучення експерта у розмірі 1 500 гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 09 грудня 2021 року.

Суддя Н. В. Князєва