н/п 2/490/2472/2018 Справа № 490/6616/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Волошиній Я.І., за участі позивача та її представника адвоката Зозуля О.М., відповідчаки ОСОБА_1 та її представника адвокатки Астаніної Л.Д , представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Юрчак Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування ,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування, в якому просила з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання за ОСОБА_3 право на спадкування після його смертіяк спадкоємиці першої черги спадкоємців за законом.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка п`ять років , асаме з 31.12.2009 року проживала разом із ОСОБА_5 за адресою належної йому квартири та вела з ним спільне господарство, за цей час народилося двою спільних дітей донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте реєстрації шлюбу між ними завадила невиліковна хвороба ОСОБА_5 . ТаК, чоловік хворів на онкозахворювання , яке з 2011 року почало прогресувати, а в 2014 році почалося загострення і приблизно з квітня2014 року він вже перебував в безпорадному стані. відчував постійний біль, не міг самостійно забезпечувати свої потреби . Вона забезпечувала йому належний догляд та піклування, займалася лікуванням , перебувала з ним до самої смерті.

В січні 2016 року надійшли заперечення на позов від представника відповідача ОСОБА_1 , - адвоката Астаніної Л.Д., в якій просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що за вказаною адресою разом з сином до червня 2010 року проживала його мати ОСОБА_1 ,, позивачка на той час однією сім`єю з ОСОБА_5 , не проживалал. Потім з початку жовтня 2010 і до кінця квітня 2010 року ОСОБА_5 , був на заробітках в м.Москва. Після свого від`їзду до Чехії мати підтримувала зв`язок з сином та регулярно пересилала йому кошти на лікування, сам він отримував пенсію по інвалідності, пр цьому не перебував у безпорадному стані, смостійно пересувався, звертався за лікуванням. Лише в 2014 році його хвороба загострилася і за ним почала доглядати ОСОБА_8 . Проте вона ніколи не утримувала його матеріально, оскільки ніде не працювала і вони жили виключно на його кошти. Наміру одружитися з позивачкою син ніколи не мав, адже така можливість у нього була.

В квітні 2018 року надійшли заперечення на позов від відповідача ОСОБА_1 , в якій просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Додатково зазначила, що згідно вимог ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя - отже заявниця взагалі не відноситься до кола спадкоємців за законом, бо ОСОБА_5 , ніколи не реєстрував з нею шлюб. По-друге , спірна квартира належала спадкодавцю до того, як він почав проживати з позивачкою, отже не може бути їх спільним майном. Позивачка відносить себе до четвертої черги спадкоємців за законом, проте з заявами про прийняття спадщинир звернулися спадкоємці першої черги - отже вона не набуває право на спадкування за законом. Позивачка за час проживання з ОСОБА_5 ніколи не працювала, отже не могла його матеріально забезпечувати, не було за такого у неї можливості і вести з ним спільне господарство. З наявної у справі медичної документації вбачається , що ОСОБА_5 , періодично знаходився на стаціонарному лікуванні - за вказаний період це у сукупності майже півроку- а отже таке спростовує твердження позивачки , що вна з ним спільно проживала 5 років, адже протягом цього періоду у півроку, поки він перебував у лікарні, вона з нми не проживала. З ммедичних документів не вбачається перебування ОСОБА_5 , в безпорадному стані, що також спростовується фактом придбання ним автомобілю в 2011 року та тим, що за цей час він ста батьком двох дітей. Отже тривалий час в безпорадному стані вні не перебував.

В квітні 2021 року відповідачкою ОСОБА_1 , надано відзив на позов, в якому вона підтримала викладені в попередніх запереченнях обставини.

Ухвалою від 16.07.2015 року відкрито провадження по справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від року визначено головуючого по справі суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою від 09.02.2017 року справу прийнято до провадження суддею Черенковою Н.П.

Ухвалою від 21.08.2017 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/6616/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2017 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.

Згідно частини 6 статті 187 ЦПК України, в порядку досудової підготовки 08.05.2020 року судом надіслано запити до відповідних органів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла 29.05.2020 року.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

12.01.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді від 13.01.2021 року прийнято до провадження вказану справу та у зв`язку з великою навантеженістю, призначити підготовче судове засідання у справі на 26/04/2021 року .

Протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 року закрито підготовче провадження по справі , задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків та признгачено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка просила про задволення позову в понвому обсязі. Суду пояснила, що кінця 2009 року вже почала проживати разом з ОСОБА_5 однією сім`єю, в них був весь цей час спільний бюджет, спільне господарство. З січня 2010 по червень 2010 року вони жили у його квартирі разом з мамою, потім вона поїхала зі своїм чоловіком ОСОБА_12 до Чехії на постійне проживання. Після її відї`зду вони весь час з нею нормально спілкувалисяч, вона давала їй настанови відносно квартири.з вересня 2010 по квітень 2011 рік ОСОБА_5 поїхав на заробітки до Росії, вона залишилася проживати в квартирі. В 2012 та 2013 році у них з ОСОБА_5 народилися спільні діти. З 2012 року ОСОБА_5 вже почав тяжко хворіти на гострий лейкоз, а з вересня 2014 року вже зліг. Ще до серпня 2014 року він птороху пересувався, входив на вулицю, іноді керував автомобілем, в серпні 2014 року останній раз ліг на лікувння в онкодиспансер, звідки вже вона привезла йогоу інвалідному візку і більше він не ходив, спочатку ще сидів, а з ждовтня вже лише лежав. Мати призжла три рази , останній раз в листопаді 2014 року, тоді ОСОБА_5 вже не бачив та не чув, метастази були, страшенні болі в спині.Вона весь час намагалася його вилікувати, він лежав у лікарнях, вона дістаала та купувала ліки, всі кошти витрачалися на його лікування, в тому числі і дитячі кошти. Мати дійсно їм допомагала регулярно грошима. Вона в цей час не працювала, бо на руках у неї були зовсім маленькі діти та хворий чоловік, за яким потрібен був догляд. Він важко помирав, вона була з ним до останнього, мати приїхала, як вона повідомила їй про смерть сина.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 , просила відмовити у задволенін позову в повному обсязі - з виклдаених у запереченнях та відзиві підтсав. Заперечувала факт проживання свого сина ОСОБА_5 , з позивачкою однією сім`єю протягом п`яти років. Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_3 не працювала, не надавала ні вона, ні її родичі ніякої матервальної підтримки сину. Лікуванням сина займалася вона, коли прихзжала в Україну, бо вимуушена була працюватив Чехії, щоб мати кошти на лікування сина , а не ОСОБА_3 . Син був лежачим хворим з вересеня 2014 року, да на той час з ним проживала ОСОБА_3, але до цього він був самостійним і не потребував її догляду. На сьогодні ОСОБА_3 проживає в квартирі, що їй не належить і на яку вона не має права, ця квартира належить їй, ОСОБА_1 , і позивачка там проживає незаконно.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Астаніна Л.Д. просила відмовити у задволенні позову в повному обсязі, посилаючись на сталу судову практику та положення ЦК України. Зазначила, що наданий позвиачкою Акт про проживання не підтверджує факт проживання однією сім`єю, а наявні медичні документи не підтверджують перебування спадкодавця у безпорадному стані. До червня 2010 року ОСОБА_5 , проживав у спірній квартирі разом з матір`ю, отже позивачка там проживати не могла, а після цього з жовтня 2010 по квітень 2011 він вазагалі перебував на заробітках в Москві - отже у цей період вони також спільно не проживали. Весь цей час кошти на лікування ОСОБА_5 , надсиал саме його мати ОСОБА_1 . При цьому він не був тяжко хворим, сам керував апвтомобілем проходив курси лікування. Лише з вересня 2014 року ОСОБА_8 , за ним доглядала, проте це не є тривалим періодом. При цьому вона ніколи не підтримувала його матеріально, а навпаки існувала саме на його кошти.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Юрчак Я.І, прсила відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю.

Свідок ОСОБА_15 ( мачуха ОСОБА_16 ) суду пояснила, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вони періодично зустрічалися у бабусі ОСОБА_5 , познайомив їх з ОСОБА_3 як зі своєю жінкою вже з кінця 2009 року. Він хворів на лейкоз, став вже лежачим хворим щонайменше за три місяці до смерті і доглядала його тоді лише ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_17 , який був сусідом ОСОБА_5 , суду пояснив, що познайомилися ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ще в листопаді 2009 року, а як повернувся в 2011 році вже бачив їх постійно в квартирі разом, за два роки до смерті вже настільки хворів, що не міг працювати, перебував вдома, доглядала лише ОСОБА_3 , вона і перебувала з ним в момент смерті, при цьому і доглядала за маленькими дітьми. Останній місяць до смерті ОСОБА_5 він чув через стінку, як той кричав від болю.

Свідок ОСОБА_18 , рідний дядько ОСОБА_5 суду пояснив, що в листопаді 2009 року ОСОБА_5 вже познайомив їх з ОСОБА_3 в якості своєї дружини. ОСОБА_5 хворів на онкозахворювання декілька років, лікувався, ОСОБА_3 за цим слідкувла, а вже в жовтні 2014 року ОСОБА_5 був лежачий, мать приїздила восени три рази ненадовго, все доглядала за ним ОСОБА_3 . Сам він іноді приїздив хоч ненадовго підмінити ОСОБА_3 , бо вона не спала, двоє маленьких дітей, чоловік лежить, у нього біль, його треба було знеболювати і ночами. ОСОБА_5 любив своїх дітей, ще коли міг до липня 2014 року постійно грав з ними, виходив і гуляти.

Свідок ОСОБА_19 , яка була дільничним сімейним лікарем ОСОБА_5 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 як дружину ОСОБА_5 та мати його дітей - з початку 2010 року, вже тоді вони проживали разом в його квартирі. З 2013 року стан здоров`я ОСОБА_5 погіршувався, він міг пересуватися практично лише по квартирі, ОСОБА_3 завжди була рядом,а мати приїздила рідко, лікуванням ОСОБА_3 , сумлінно виконувала всі рекомендації лікарів, їздила до нього і в лікарню, і знеболювала. Останні два місяці з його діагнозом він був повністю безпорадний, вже не зовсім адекватний, оскільки постійно був на сильнодіючих знеболювальних. Пвітора роки перед смертю вже вона як лікар приходила до нього додому, він не міг самостійно прийти в лікарню на прийом, піднятися на третій поверх, відвідувала його раз на 10-21 дні для коригування лікування, ОСОБА_3 та дти, яких було видно, що ОСОБА_5 дуже любить, завжди рядом, дружина сама доглядала його повністю.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_21 ,, яка є подругою відповідчаки, вона товаришувала з ОСОБА_1 , чато бачилися, поки вона в червні 2010 року не поїхала до Чехії. Весною 2010 року декілька разів була в квартирі ОСОБА_1 , сиділи по-жіносочму на кухні, ОСОБА_1 в квартиір не бачила. Потім про обставини життя ОСОБА_5 їй нічого не відомо.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_24 , який є рідним батокм відповідчаки ОСОБА_1 , онук познайомив його з ОСОБА_3 в квітні 2011 року, як повернувся з москви. Познайомив як з просто ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_5 хворів з 2008 по червень 2010 року - з ним була лише мати. Не були ОСОБА_3 на святкуванні дня народження доньки і влютому 2010 року. Мати прихзжала до ОСОБА_5 два рази на рік, супроводжувала його на консультатції до лікарів в м.Київ. В жовтні 2014 року він дійсно вже зліг, кошти для нього висилала мати, ОСОБА_3 не працювала, але дійсно проживла з нми та доглядала його на той час. З ОСОБА_3 ще проживали двоє дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , проте чиї це діти він не замислювався і у ОСОБА_5 не питав.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 часток двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м.

Згідно матеріалів спадкової справи № 7/2015 року, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського МНО Бєлік Т.М., до майна померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_8 - в інтересах малолітніх дітей померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , атакож в своїх інтересах як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем; ОСОБА_2 як представник малолтіньої доньки спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_1 ( до зміни імені - ОСОБА_1 ) - мати спадкодавця..

На час його смерті( і по теперішній час) в квартирі за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована його мати ОСОБА_1

ОСОБА_5 , був інвалідом першої групи за загальним захворюванням з 2008 року, певний період був інвалідом ІІ групи.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 21.04.2007 року. Від шлюбу мали дитину ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно Акту від 05.03.2015 року, складеного сусідами за адресою АДРЕСА_1 , затв. посадовими особами ТОВ ЖЕК "Забота" , ОСОБА_8 не зареєстрована, но проживалал і вела спільне господарство з ОСОБА_5 за вказаною адресою з січня 2010 року і по ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Також наявними в справі медичними документами підтверджується, що ОСОБА_5 з 2009 року постійно та періодично (щонайменше кожні півроку) перебував на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні Миколаївської обласної лікарні та Миколаївському обласному онкологічному диспансері з діагнозом "гострий лейкоз лимфобластний варіант" ( або ст.ремісії, або стадія ізольованого нейрорецидиву).

З квітня 2014 року діагностовано стійкий триваючий больовий синдром ( який посилився восени 2013 року) хребта, лікування онокзахворювання вже не рекомендовано. призначена лише соматична трапія ( купировання больового синдрому анальгетиками, при неефективності - наркотичними анальгетиками).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 березня 2016 року у справі № 490/9678/15-ц, яке набуло законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання батьківства за участю заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, Управління Пенсійного Фонду України Жовтневого району Миколаївської області, міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції - задоволено частково.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 15.09.2017 року, батьком дитини зазначено ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого 15.09.2017 року, батьком дитини зазначено ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджується, що протягом 2011-2014 року ОСОБА_1 ,, яка на той час прроживала в Чехії, спочатку періодично, а останні щонайменше два роки щомісячно відправляла ОСОБА_5 , грошові кошти в розмірі від 300 до 5000 доларів США, при чому з травня 2014 року ці кошти ОСОБА_1 , відправляла за допомогою міжнародної системи грошових переказів на ім`я ОСОБА_3 ( як вона пояснила , тому що син вже не міг самостійно ходти на пошту та отримувати кошти, в то час він вже ходив лише по квартирі).

Факт такого матеріального утримання померлого з боку матері позивачка не заперечувала.

Також відповідчаем ОСОБА_1 , надано завірені належним чином письмові пояснення її чоловіка - ОСОБА_12 ( громадянин Чехії) від 05.09.2016 року. Згідно наданих пояснень , до червня 2010 року в квартирі в м.Миколаєві разом з сином ОСОБА_5 , проживала лише його мати ОСОБА_1 , а пані ОСОБА_3 там не проживала. Після повернення з Москив в квітні 2011 року стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився і він з дружиною в жовтні 2011 року приїхали до Миколаєва і тоді виявилося, що до ОСОБА_5 переїхала вже ОСОБА_3 , вона була вагітною, проте повідомила,що в неї є будинко від матері і квартира його дружини ( ОСОБА_1 ) її не цікавить. Стан здоров`я ОСОБА_5 надалі погіршувався і вони з дружиною в 2013 році знову приїхали в Україну і виявилося, що пані ОСОБА_3 звнову вагітна. Через необхідність виходити на роботу вони з дружиною повернулися до Чехії і кожного місяці надсилали кошти на лікування ОСОБА_5 , оскільки в нього була маленька пенсія, а пані ОСОБА_3 ніде не працювала.при цьому ОСОБА_5 йому повідомив,що рідні ОСОБА_3 ним зовсім не допомагають грошима. Пані ОСОБА_3 на той час оформила соціальну допомогу як мати -одиначка і отримувала державні кошти незаконно. Твердження пані ОСОБА_3 , що вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю п`ять років є неправдивими і мають на меті заволодіння квартирою, яка є предметом спору. Зазначає, що пані ОСОБА_3 не має ніякого законного права на квартиру його дружини.

Матеріалами справи дійсно підтверджується, що позивачка отримувала в Управлінні соціальних виплат та компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення ММР дпомогу на дітей одиноким матерям з 01.04.2012 по 31.12.2013 ркоу, допомогу маозабезпеченим сім1ям з 01.04.2012 по 31.01.2017 року , допомогу при народженні дітей. При цьому в заявах на отримання цієї допомоги вона зазначада адресу проживання - АДРЕСА_1 та зазначада, що з батьком дітей не проживає.

За поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні, слідує, що за скаргою представника відповідачки до Управління соціальних виплат та компенсацій - з позивачки вже стягнута отримана за ці роки державна соціальна допомога як незаконно отримана ( що не заперечували сторони в судовому засіданні), і ОСОБА_3 вже повернула отримані кошти соціальної допомоги за вказані роки.

Позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_5 в період з 01 січня 2010 року по день його сметі ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Приписами частини 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлені обставини свідчать, що позивач протягом п`яти років, з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року, спільно проживала з ОСОБА_5 , між ними існували сімейні відносини і у них виникали взаємні права та обов`язки, вони були пов`язані спільним побутом. Сім`я позивача та ОСОБА_5 була створена на підставі, яка не заборонена законом і є такою, що не суперечить моральним засадам суспільства, від спільного проживання народилися двоє дітей. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах позивач та ОСОБА_5 не знаходилися у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

Наявність сімейних відносин проявлялась й у спільному побуті, який передбачає не тільки придбання продуктів харчування, ліків, одягу, а також відпочинок, спілкування, спільне відвідування родичів чоловіка.

Тобто основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою ознакою є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Факт спільного проживання та спільного побуту підтвердили допитані в судовому засіданні свідки , які стверджували, що позивачка та ОСОБА_5 сприймались ними не інакше, як подружжя.

При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачки, що оскільки вона проживала в квартирі разом з сином до червня 2010 року, то позивачка там не могла проживати - оскільки проживання в спільній квартирі матері та дорослого сина не виключає можливість проживання там і дружини останнього.

Також не приймає до уваги суду і заперечення відповідача та її представника щодо виключення з періодів спільного проживання як періоду перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікування, так і періоду перебування останнього на заробітках в РФ - як вочевидь неспроможні.

Встановлення факту необхідно позивачу для прийняття спадщини.

Позивач також просила змінити черговість одержання права на спадкування з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування спадкоємців за законом, визнати її спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, для одержання права на спадкування у зазначеної особи необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Матеріалами справи встановлено і підтверджується, що спадкоємцями першої черги за законом майна померлого ОСОБА_5 , є його донька ОСОБА_4 , 2007 р.н. та мати ОСОБА_1 , які є відповідачами у цій справі.

Позивачка відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень Книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

За правилами ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, привітання зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19).

З огляду на вищенаведені встановлені судом обставини , суд приходить до висновку , що позивачем доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності,а відповідачами таке не спростовано, що є їх процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Як зазначається в п. 6 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Згідно наданих медичних документів щодо ОСОБА_5 , вбачається, що щонайменше з вересня 2014 року спадкодавець перебував у безпорадному стані через важку невиліковну хворобу- гострий лимфобластний лейкоз, перебував на сильнодіючій знеболювальній терапії. Те, що померлий не міг протягом цього часу самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду - не заперечувала і відповідачі під час розгляду справи. Всі допитані свідки зі сторони позивача , а також свідок ОСОБА_24 з сторони відповідача також повністю підтвердили зазначену обставину.

Щодо тривалості перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані суд вважає за необхідне зазначити наступне. Його тривала важка онкологічна хвороба- щонайменше з 2012 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і не заперечувалася сторонами. Про те, що він майже не виходив з квартири з травня 2021 року- пояснила сама відповідачка. Савм факт, що ОСОБА_5 не був до вересня 2014 року саме "лежачим" хворим - не спростовує висновку, що за наявносьі такого діагнозу він не потребував постійної сторонньої допомоги для забезпечення своєї життєдіяльності та лікування.

Отже, встановлені судом дійсні обставини справи свідчать про безпорадний стан ОСОБА_5 .

Заперечення відповідачки, що ОСОБА_3 не утримувала його матеріально - також не є вирішальними для суду, оскільки позивачка за цей час хвороби спадкодавця здійснювлаа догляд за двома малолітніми дітьми 2012 та 2013 року народження, здійснювала догляд і за хворим чоловіком - отже не могла працювати з об`єктивних причин.

За такого, судом встановлена сукупність наступних обставин здійснення ОСОБА_3 опіки над спадкоємцем у вигляді надання йому нематеріальних послуг (спілкування, підтримка, лікування) та іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження ( прибирання приміщення, приготування їжі, побутовий та фізичний догляд) , здійснені тривалий час (навіть сам факт постійного догляду за "лежачим " важкохворим протягом чотирьох місяців поспіль можливо розцінити як тривлий час) та встановлений безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний тяжкою хворобою .

Також спадкоємець за законом може вимагати у суді права на спадкування у тому разі, якщо він не лише опікувався над спадкодавцем, а й матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу, тобто вчиняв дії, значно ширші за своїм змістом, ніж «утримання» - що з огляду на встановлені сулдом обставини і здійснювала позивачка.

Під поняттям «опікування» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, якщо в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК, на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення.

За встановлених обставини, наявні правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу ОСОБА_3 .

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути на користь позивачки з відповідачів в рівних частках. Сумум недоплаченого при подачі позову судового збору слід стягнути з відповідачів на корсить держави в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 5,12,13,79-81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, уд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Змінити черговість спадкування за законом ОСОБА_3 та визнати її такою, що має право на спадкування майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рівні першої черги спадкоємців за законом.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 243 грн 60 коп. судового збору.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 243 грн 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 01 грудня 2021 року

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.