РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7017/21

№ 2/183/3668/21

07 грудня 2021 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Гончарової С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2004 року між ним та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. Після підписання договору позивач передав ОСОБА_3 кошти у сумі 40000 грн., про що вона склала розписку. Позивач переїхав до будинку. Нотаріально договір сторони не посвідчили та не зареєстрували. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 нотаріальне посвідчення договору неможливе. Посилаючись на те, що укладений договір відповідає вимогам законодавства України, просить задовольнити його позов.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги та обставини викладені у позовній заяві визнає.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

28 квітня 2004 року у простій письмовій формі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . У тексті цього договору зазначено, що ОСОБА_3 зобов`язується оформити нотаріально правовстановлюючі документи у строк до 01 березня 2006 року.

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивачем надано розписку у якій зазначено, що ОСОБА_3 28 квітня 2004 року отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 40000 грн. за продаж 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2019 року, зазначеної у розділі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» вбачається, що з 03 березня 2018 року право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 березня 2018 року. У розділі «Відомості про права власності» зазначено власником 1/2 частини будинку ОСОБА_3 , дата рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису - 26 квітня 2004 року; власник 1/2 частини будинку ОСОБА_4 , дата рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису - 14 лютого 2005 року.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем у позовній заяві не зазначено на якій підставі він вважає, що у цій справі відповідачем є ОСОБА_2 . Також позовна заява та додані до неї документи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 є правонаступником прав та обов`язків ОСОБА_3 .

Та обставина, що ОСОБА_3 померла не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Позивач не скористався своїм правом на участь у судових засіданнях, а також правом подати клопотання про витребування доказів.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Проте, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів неможливо встановити чи є ОСОБА_2 належним відповідачем у цій справі.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в силу положень ч.4 ст.206 ЦПК України не приймається судом, оскільки суперечить Закону з огляду на наступне.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 657 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчень договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Частиною другою ст. 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

Договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним не ґрунтуються на законі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено і підписано 07 грудня 2021 року .

Суддя Оладенко О.С.