Справа № 2-1570/11 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2378/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третіх осіб Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6 про зобов`язання відновити межу земельної ділянки шляхом демонтажу та переміщення огорожі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди і зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_7 , правонаступником якої є спадкоємець за заповітом ОСОБА_8 , звернулась до суду з позовом, вимоги якого пізніше уточнено, в якому просила суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відновити межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на праві власності по лінії ГА згідно плану меж земельної ділянки, відображеного у державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №335174, виданого 04.08.2005, шляхом демонтажу наявної огорожі і встановленні її у відповідності до плану меж, перемістивши поворотні точки №3 та №4 на межі між земельними ділянками на 1,2 м в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ;

- усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі за вказаною вище адресою;

- не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,08 га., розмірами 20x40x20x40 метрів, що виділена під будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради № 38 від 26.01.2011 ОСОБА_7 отримала свідоцтво на право власності на незакінчений житловий будинок АДРЕСА_2 . Даний житловий будинок перейшов у власність ОСОБА_7 на підставі укладеного 26.12.2003 з ОСОБА_9 договору купівлі продажу незакінченого будівництвом житлового будинку. Будівництво даного житлового будинку було розпочате ОСОБА_9 на виділеній земельній ділянці площею 0,08 га, розмірами 20х40 відповідно до проекту забудови земельної ділянки під АДРЕСА_2 на підставі рішення Пустомитівської районної ради № 60 від 14.02.1990. Аналогічну земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,08 га та розмірами 20х40 виділено і відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення Пустомитівської районної ради № 136 від 15.03.1990. Відповідно до проекту забудови вказаних земельних ділянок, господарську споруду відповідач ОСОБА_3 повинен був збудувати на відстані 1 м від спільної межі. Однак всупереч проекту забудови відповідач ОСОБА_3 побудував господарську будівлю на межі земельних ділянок, захопивши частину належної ОСОБА_7 земельної ділянки. Згоди на будівництво господарської будівлі відповідачу ОСОБА_3 на таке будівництво ОСОБА_7 не давала, акту узгодження будівництва господарської споруди не підписувала, тому спорудження господарської будівлі ОСОБА_3 здійснено самочинно, без належного дозволу і затвердженого проекту, з порушенням будівельних норм і правил, на земельній ділянці, яка йому не належить.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що господарська споруда, яка є самочинним будівництвом, розташована не тільки на земельній ділянці відповідачів, але і на земельній ділянці ОСОБА_7 , що порушувало її право власності на земельну ділянку, порушує принцип добросусідства та Державні будівельні норми. Вказує що проведення відповідної перебудови господарської споруди є неможливим, оскільки відповідно до встановленого факту відповідачі захопили земельну ділянку ОСОБА_7 на 1,2 м та відповідно до ДБН відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1,0 м, тому фактично потрібно знести в сукупності 2,2 м спірної господарської споруди, що призведе до її руйнування. Відтак вважає, що у відповідності до п.2 ч.7 ст. 376 ЦК України господарська споруда підлягає знесенню за рахунок відповідачів. Зазначає, що є необхідність у захисті порушених майнових прав позивача шляхом відновлення меж земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 (прізвище змінено на ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про зміну імені від 15.05.2021) та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити з мотивів, викладених у скарзі. ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 04 серпня 2005 року серії ЯА № 335174 ОСОБА_7 , спадкоємцем якої є ОСОБА_4 , на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,08 га по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:006:0090.

Вказана земельна ділянка перейшла у користування ОСОБА_7 на підставі укладеного 26 грудня 2003 року з ОСОБА_9 договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку. Будівництво вказаного будинку було розпочато ОСОБА_9 на виділеній їй на підставі рішення Пустомитівської районної ради від 14 серпня 1990 року № 60 земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,08 га по АДРЕСА_2 відповідно до проекту забудови земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі рішення Пустомитівської районної ради від 15 березня 1990 року № 136 є власником суміжної земельної ділянки під АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно договору дарування 47/50 часток житлового будинку, укладеного 24.12.2010, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 47/50 часток належного йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області 22.09.2008, житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.22 т.1). Вказаний житловий будинок в цілому складається з дев`яти житлових кімнат, житловою площею 164,2 кв.м, кухні, загальною площею 366,2 кв.м. До житлового будинку відноситься: Б господарська будівля, 1- огорожа, 2 хвіртка.

Судом установлено, що спірна господарська будівля була побудована ОСОБА_3 у 1991 році та заперечень щодо її спорудження на межі земельних ділянок у власників суміжних земельних ділянок не виникало, що ствердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є сусідами сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів відновити межу та не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що огорожа земельної ділянки відповідачів займає проїжджу частину дороги АДРЕСА_2 , що є землями загального користування і перебуває у власності територіальної громади, а тому жодним чином не порушується право сторони позивача на користування земельною ділянкою, яка перебувала у власності ОСОБА_7 .

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з вимогами зобов`язати відповідачів відновити межу належної позивачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 по лінії ГА згідно плану меж земельної ділянки, відображеному у Державному акті від 04.08.2005 шляхом демонтажу наявної огорожі і встановлення її у відповідності до плану меж, перемістивши поворотні точки №3 та №4 на межі між земельними ділянками на 1,2 м в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

За змістом ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликалася на висновок земельної комісії Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 18 травня 2011 року № 444, відповідно до якого господарська споруда, яка розташована на присадибній ділянці ОСОБА_3 побудована з порушенням земельних та будівельних норм, а саме: дана споруда займає частину земельної ділянки ОСОБА_7 (0,60 м), огорожа земельної ділянки ОСОБА_13 займає проїжджу частину дороги АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_14 зобов`язано прибрати фундамент огорожі із проїжджої частини та узгодити межі збудованого гаража із ОСОБА_7 (а.с.3 т.1); а також на дані топографічної зйомки земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , проведеної ліцензійною організацією ФОП ОСОБА_15 , згідно з якою встановлено зміщення земельної ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в сторону земельної ділянки ОСОБА_7 , що призвело до захоплення 0,0046 га земельної ділянки ОСОБА_7 .

Разом з тим, з листа виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 17 червня 2014 року (а.с.139 т.1) вбачається, що має місце порушення містобудівної документації зі сторони ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що в свою чергу тягне невідповідність розмірам меж встановлених державними актами. Зокрема, межі земельної ділянки ОСОБА_6 , власника земельної ділянки суміжної з земельної земельною ділянкою позивача, заходять на частину дороги по АДРЕСА_3 , на частину прилеглої земельної ділянки та на частину земельної ділянки, яка розташована зі сторони АДРЕСА_2 . Згідно кварталу забудови К8 площа земельної ділянки ОСОБА_6 повинна була становити 0,0800 га, проте на даний момент з існуючими межами вона становить приблизно 0,0928 га. Звідси слідує, що площа земельної ділянки збільшилась за рахунок порушення запроектованих меж та зайняття частин суміжних земельних ділянок.

Для встановлення чи має місце порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 меж та зайняття земельної ділянки, яка належить позивачу, судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача була призначена судова комплексна експертиза.

Відповідно до висновку експерта № 46 від 26.03.2021, складеного ТзОВ «Судово-експертне бюро України» в результаті проведеного дослідження матеріалів цивільної справи, ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що має місце ряд невідповідностей, які не надають за можливе встановити чи має місце порушення громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 меж та зайняття земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку ЯА №335174, виданого 04.08.2005 (а.с.200-207 т. 4).

Відповідно до ч.1 ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, позивачем не доведено зайняття земельної ділянки позивача (порушення права володіння, розпорядження та користування належною позивачеві на праві власності земельною ділянкою) зі сторони відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 внаслідок встановлення останніми огорожі та господарської будівлі, тому позовні вимоги в частині зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відновити межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на праві власності по лінії ГА згідно плану меж земельної ділянки, відображеного у державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №335174, виданого 04.08.2005, шляхом демонтажу наявної огорожі і встановленні її у відповідності до плану меж, перемістивши поворотні точки №3 та №4 на межі між земельними ділянками на 1,2 м в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , не підлягають до задоволення з наведених мотивів.

Позивач також просила зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі за вказаною вище адресою, яку ОСОБА_3 відповідно до проекту забудови повинен був збудувати на відстані 1 м від спільної межі.

Відповідно до проекту забудови на земельній ділянці № НОМЕР_2 ОСОБА_3 проведено будівництво господарської споруди, яка повинна знаходиться на відстані 1 м від межі земельної ділянки під АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_7 .

Відповідачі визнають, що господарська будівля побудована без урахування необхідного відступу 1 м від межі земельної ділянки позивача.

Судом установлено, що спірна господарська споруда була побудована у 1991 році та заперечень щодо її спорудження у власників суміжних земельних ділянок не виникало, що ствердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є сусідами сторін.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України).

ОСОБА_7 набула у власність земельну ділянку на підставі Державного акту, виданого 04.08.2005. З позовом про знесення відповідачами самочинно збудованої споруди звернулася до суду у 2011 році, тобто за спливом позовної давності , про застосування якої подано заяву відповідачами суду першої інстанції (а.с.15 т.1), що є підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених мотивів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третіх осіб Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6 про зобов`язання відновити межу земельної ділянки шляхом демонтажу та переміщення огорожі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди і зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:23.11.2021.

Головуючий

Судді