ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 953/19143/19

провадження № 22-ц/ 818/2699/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Жмай Ю.С.

сторони справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) - Акціонерне товариство «Кристалбанк»

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк» та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року, постановлене суддею Лях М.Ю.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Кристалбанк», ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про визнання недійсним іпотечного договору,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Кристалбанк» звернулось до суду із позовом в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , за іпотечним договором від 01.11.2007 року шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №696 від 01.11.2007 р. в розмірі 3133346,43 грн. і складається із суми боргу за кредитом 100830,00 доларів США та відсотками у розмірі 25697,27 доларів США, всього 126 527,27 доларів США. Крім того, до загальної суми боргу нараховані несплачена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 6 610,50 грн. та штраф за несвоєчасне повернення кредиту або сплату відсотків у сумі 63 575,12 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01.11.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 696, за умовами якого позивачу надано кредит у розмірі 110000,00 доларів США на споживчі потреби, зі сплатою процентів у розмірі 16% річних строком до 01.11.2017 року. Для забезпечення основного зобов`язання між сторонами також 01.11.2007 року було укладено Іпотечний договір, предметом іпотеки якого є трикімнатна комунальна квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 04.07.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та АТ «Кристалбанк» укладений Договір про відступлення прав вимоги № 24436, за яким АТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по кредитних договорах, в тому числі за Кредитним договором №696 від 01.11.2007 року та Іпотечним договором від 01.11.2007 року. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30.05.2011 року у справі № 2-405/11/09 позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 696 від 01.11.2007 року в розмірі 1082150,73 грн. На даний час вказане рішення суду не виконано, а заборгованість за Кредитним договором не погашена, у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 33324029. Вказаним рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором в доларах США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України станом на 22.02.2010 р. Станом на 25.09.2019 р. офіційний курс долара США до гривні становить 24,209491 грн. за один долар США. Таким чином, відповідно до рішення суду від 30.05.2011 р., станом на 25.09.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 3133346,43 грн., з яких: 2441042,98 грн. заборгованість за кредитом; 622117,83 грн. заборгованість за відсотками; 6610,50 грн. несплачена комісія за обслуговування кредиту; 63575,12 грн. штраф за несвоєчасне повернення кредиту або сплату відсотків.

09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ВАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_1 , реєстровий № 420.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 1982 року по 2013 рік він з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. В 2006-2007 роках ОСОБА_1 придбала за договорами купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2013 року в порядку поділа майна подружжя, право власності на вказану квартиру визнано за ним. У вересні 2019 року позивач отримав лист АТ «КРИСТАЛБАНК» про те, що у 2007 році спірна квартира була передана його дружиною в іпотеку, у зв`язку з чим банк запропонував йому погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 287 939,56 доларів США та 42 271,81 грн. Однак, як зазначає ОСОБА_2 , враховуючи, що на момент укладення договору іпотеки спірної квартири він не давав своєї згоди на передачу цього майна в іпотеку, крім того у ОСОБА_1 були відсутні повноваження на вчинення таких дій від імені позивача, тому іпотечний договір є недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року (головуючий суддя Шаренко С.Л.) цивільну справу №953/19143/19 за позовом АТ «Кристалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки об`єднано в одне провадження зі справою №953/19932/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Кристалбанк», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки та передано для розгляду судді Лях М.Ю. з єдиним унікальним номером справи №953/19143/19 (н/п 2/953/653/20).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Кристалбанк» та позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Кристалбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог АТ «Кристалбанк» та постановити нове яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі. В іншій частині рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в зв`язку з відсутністю підтвердження заборгованості, а також із ненаданням вартості предмету іпотеки, який має бути співмірним з розміром існуючої заборгованості. Представником банку було надано заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2011 року у справі № 2-405/11/09, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором №696 від 01.11.2007 року у розмірі 1 082 150,73 грн. (яка складається з заборгованості за кредитом - 100 830,00 доларів США та заборгованості за відсотками - 25 697,27 доларів США, що разом складає 126 527,27 доларів США що станом на 22.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ (7,998 грн. за один долар США) становить 1 011 965,11 грн., крім того до загальної суми боргу нараховані несплачена сума комісії 6 610,50 грн. та штраф за несвоєчасне повернення кредиту або сплату відсотків 63 572,12 грн.). зазначають, що суд мав можливість в межах цієї встановленої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Також зазначають, що сума боргу на момент звернення до суду була вирахувана за курсом на момент звернення тому відрізняється від тієї що була станом на 2011 рік. Щодо доведення співмірності між заборгованістю та оціночною вартістю майна не передбачена і ні договором а ні Законом України «Про іпотеку».

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що квартира була придбана у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_3 , цей факт встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області. Оскільки він є співвласником квартири при укладенні договору іпотеки повинен був надавати згоду на передачу цієї квартири в іпотеку. Такими чином суд неправомірно відмов у задоволенні позову.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу АТ. «Кристалбанк» звертає увагу, що спірну квартиру ОСОБА_1 набула у власність вже після зареєстрованого розірвання шлюбу. При цьому ОСОБА_1 повідомила нотаріуса, що не перебуває у зареєстрованому шлюбі, та у фактичних шлюбних відносинах надавши відповідну заяву.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга АТ «КристалБанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Кристалбанк» суд першої інстанції виходив із того, що відсутність в матеріалах цивільної справи належних письмових доказів в обґрунтування оціночної вартості вищезазначеного предмета іпотеки станом на час розгляду справ позбавляє суд процесуальної можливості розглянути заявлену позовну вимогу. Вказане обумовлене неможливістю з`ясувати вартісний показник предмету іпотеки, який має бути співмірним з розміром існуючої заборгованості у відповідача перед банком, оскільки одночасне не доведення позивачем розміру заборгованості у сумі 3 133 346,43 грн., відсутність в матеріалах справи належних відомостей про вартість предмету іпотеки не дозволяє вирішити питання про звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки в рахунок відшкодування заборговані за кредитним договором №696 від 01.11.2007 року у розмірі 1 082 150,73 грн., який визначений заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2011 року у справі № 2-405/11/09, через неможливість визначення дотримання балансу інтересів сторін, відповідності оціненої вартості предмету іпотеки, з урахуванням розміру існуючої заборгованості відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що через п`ять років після ухвалення Київським районним судом м. Харкова від 24.06.2005 року, ОСОБА_2 оскаржив це рішення в апеляційному порядку і ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.07.2010 року провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову про розірвання шлюбу, а рішення скасовано, не може бути підставою для визнання спірного договору іпотеки недійсним, оскільки під час укладення іпотечного договору сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджувалось документами, які ОСОБА_1 надала банку для укладення вказаного договору. За вказаних обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Кристалбанк», ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Вердикт Фінанс» про визнання недійсним договору іпотеки, у зв`язку з чим у задоволення позовної заяви слід відмовити не обґрунтованістю та безпідставністю.

Судова колегія повністю не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Розглядом справи встановлено, що 01.11.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 696, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 110000,00 доларів США (що складає еквівалент 555500,00 грн. за курсом НБУ на момент укладення договору) строком до 01.11.2017 року.

Для забезпечення кредитного договору між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 01.11.2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала банку трикімнатну комунальну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.2.2. Іпотечного договору, трикімнатна комунальна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності таким чином:

41/100 частина - на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 01.02.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровим номером 172.

59/100 частина - на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 28.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровим номером 3272.

Відповідно до п.2.3.3. Іпотечного договору, сторони узгодили оцінну вартість предмета іпотеки (трикімнатна комунальна квартира АДРЕСА_1 ) у розмірі 671 650,00 грн.

Відповідно до п. 2.7.1. Іпотечного договору, ОСОБА_1 (іпотекодавець) не має права без письмової згоди попередньої письмової згоди банку (іпотеко держателя), крім іншого, будь-яким чином відчужувати предмет іпотеки.

Згідно п. 4.1.5. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2011 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочено - ПАТ ВіЕйБі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 696 від 01.11.2007 р. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 696 від 01.11.2007 р. в розмірі 1 082150,73 грн.

На даний час вказане рішення суду не виконано, заборгованість за Кредитним договором не погашена, у зв`язку з чим 09.07.2012 року відкрито виконавче провадження № 33324029 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №696 від 01.11.2007 року у розмірі 1082150,73 грн.

04.07.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та АТ «Кристалбанк» укладений Договір про відступлення прав вимоги № 24436, за яким АТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по кредитних договорах, в тому числі за Кредитним договором №696 від 01.11.2007 року та Іпотечним договором від 01.11.2007 року.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , на сьогоднішній день зареєстрована за ОСОБА_2 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 20.02.1982 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 07.09.2012 року.

Звертаючись у жовтні 2019 року до суду з позовом про визнання зазначеного договору іпотеки від 01 листопада 2007 року недійсним, ОСОБА_2 посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана за час шлюбу, і була спільною сумісною власністю подружжя, тому при укладенні договору іпотеки відповідно до вимог статті 578 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 6 Закону України від 05 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку" (далі - Закон N 898-IV) вимагалася нотаріальна засвідчена його згода як співвласника майна. Проте такої згоди він не надавала, що в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2013 року у справі №635/334/13 в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_2 . При цьому суд визнав, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону N 898-IV передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зазначене спростовує висновок суду, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі N 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі N 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі N 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі N 372/504/17, дійшла таких правових висновків, що відповідно до статті 578 ЦК України, а також спеціальної норми - частини другої статті 6 Закону N 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. При цьому ВПВС відступивши від попередніх висновків викладених у постановах Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі N 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі N 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі N 6-533цс16.

Тобто якщо майно, яке є спільною власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Судова колегія вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Оскільки договір іпотеки від 11 листопада 2007 року укладено між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 , який є співвласником предмета іпотеки в силу вимог статті 60 СК України і така обставина не спростована, то оспорюваний договір відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» то судова колегія їх відхиляє оскільки вони спростовуються матеріалами справи та обставинами встановленими в ході розгляду справи.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Кристалбанк» є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, та підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір укладений між ВАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А. 01.11.2007 року за реєстровим №420.

Стягнути з Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 768,40 грн та за подання апеляційної скарги 1261,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді А.В.Котелевець

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 18.11.2021