ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5455/21 Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/1174/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

учасників справи - представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Кметика В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/5455/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кметик Володимир Степанович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст судового рішення складено 24.09.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 01 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідач взяв у позику в нього 27 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 01 березня 2021 року, про що надав письмову розписку. Однією із умов договору, у разі невиконання грошових зобов`язань, є виплата 3% річних та 2% від суми боргу за кожен день прострочення. Однак, ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики не виконав, позичених коштів не повернув. З урахуванням поданої ним заяви про збільшення позовних вимог від 22.06.2021 року, просить стягнути з відповідача в його користь 27 000,00 доларів США - основного боргу; 77220 доларів США - 2% від суми боргу за кожен день прострочення; 315,13 долари США - 3% річних.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму неповернутого основного боргу в розмірі 20 500 (двадцять тисяч п`ятсот) доларів США, три проценти річних у розмірі 198,49 долари США, 5 788 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 93 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд пропорційно до задоволених позовних вимог.

У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кметик В.С. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме: основний борг в сумі - 27000 Доларів США; 2% пені (штрафу) за кожен день прострочки невиконання грошового зобов`язання в сумі - 117 160 Доларів США ; 3% річних в сумі -501,13 дол. США та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 11350 грн. Загальна сума боргу становить - 144 661,13 дол. США.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд приймаючи рішення про часткове задоволення його позову про стягнення грошових коштів, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме те, що між сторонами існували договірні відносини про стягнення від суми боргу на залишок 2% пені (штрафу) за кожен день невиконання боргових зобов`язань.

Вказує на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2% пені (штрафу) за кожен день прострочки невиконання боргового зобов`язання, суд вважав таке стягнення подвійною відповідальністю за неналежне виконання своїх зобов`язань та зазначив, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Також посилається на те, що судом першої інстанції було оглянуто в судовому засіданні 15 вересня 2021 року оригінал розписки. Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_2 усієї суми заборгованості за розпискою від 01.02.2021 року або прощення йому цього боргу суду першої інстанції не подано. Позивач частково визнав сплату боргу згідно боргової розписки від 01.02.2021 року лише в частині сплати 2% пені (штрафу) за прострочку грошових зобов`язань за кожен день в сумі - 6500 доларів США, яка була сплачена 08.03.2021 року в сумі-2500 доларів США, 09.03.2021року в сумі-2000 доларів США та 10.03.2021 року в сумі 2000 доларів США, що підтверджується листом від 10.03.2021року, яку долучив відповідач до справи. Оскільки кошти в сумі 6500 доларів США були сплачені після 01.03.2021 року основного строку погашення боргу, тому вважає їх сплатою як 2% пені відповідно до вимог ч.3 ст.549 ЦК.

Відзив у визначений судом термін до суду не надійшов.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Інші учасники справи, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 27 000 (двадцять сім) доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 01 березня 2021 року, що стверджується оригіналом письмової розписки, яку було оглянуто судом. У складеній розписці зазначено, що у випадку неповернення позиченої суми до вказаної дати, сума боргу з урахуванням інфляції та 3% річних, збільшується на 2% в день на залишок.

Із письмової розписки, наданої ОСОБА_1 , згідно якої він отримав від ОСОБА_2 08 березня 2021 р. - 2 500 доларів США; 09 березня 2021 р. - 2 000 доларів США; 10 березня 2021 року - 2 000 доларів США.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що на момент звернення позивача до суду та до ухвалення рішення судом, відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором позики, повернувши позивачу 6500 доларів США, відтак, сума неповернутого боргу буде складати 20 500,00 доларів США. (27000-6500=20500); загальна сума трьох відсотків річних відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України за зазначений період буде складати 198,49 доларів США. Суд також вважав, що вимоги про стягнення із відповідача 77220 доларів США 2% річних за кожен день прострочки на залишок суми боргу, які було розраховано як додаткова відповідальність відповідача за невиконані свої зобов`язання, не підлягають до задоволення, оскільки таке стягнення є подвійною відповідальністю ОСОБА_2 за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Колегія суддів не може погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції, як такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені судом із неправильним застосуванням норм матеріального права.

За вимогами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

За вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу .

На підтвердження умов існуючих між сторонами правовідносин суду була надана розписка наступного змісту (мовою оригіналу) Я, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживаю АДРЕСА_1 . Беру в займи у ОСОБА_1 , що проживає АДРЕСА_2 суму у 27000 $ США. Зобов`язуюсь повернути до 01/03/2021, у випадку непогашення суми до зазначеної дати, сума боргу з урахуванням інфляції та 3% збільшується на 2% в день на залишок. Грошові кошти у сумі 27000 дол США ОСОБА_1 передав 01/02/2021 ОСОБА_2 підпис.

Отже, сторонами було узгоджено, що визначеною ними в розписці неустойкою 2% в день на залишок боргу фактично охоплюється як залишок неповернутого боргу, так і сума інфляційних втрат та 3% річних, а тому останні не підлягають до стягнення окремо, про що було визнано та не заперечено у судовому засіданні апеляційного суду представником позивача.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що з урахуванням повернутих відповідачем сум 08 березня 2021 р. - 2 500 доларів США, та 09 березня 2021 року - 2000 доларів США, які зараховуються відповідно до вимог ст.534 ЦК України, на погашення неустойки - 4320 доларів США (неустойка за 8 днів прострочення 540*8), та 180 доларів США на погашення основного боргу: 27000 доларів США 180 доларів США= 26820 доларів США. З урахуванням повернутих відповідачем 10 березня 2021 року 2000 доларів США, заборгованість по основній сумі боргу становить 24820 доларів США (26820 доларів США -2000 доларів США), котра підлягає стягненню із відповідача, разом із 9928 доларів США неустойки за 20 днів прострочення на момент пред`явлення вимог позивачем (24820*2% = 496,40*20 днів= 9928).

Велика Палата Верховного Суду, 16 січня 2019 року, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, та у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь із ОСОБА_2 24820 доларів США неповернутого основного боргу за договором позики та 9928 доларів США 2% від суми боргу за кожен день прострочення. У задоволенні інших вимог - відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення на користь позивача з відповідача підлягає загальна сума судового збору 17064,73 грн., а саме: сплачені ним у суді першої інстанції 6825,89 грн. = 60,14%*11350 грн. та у суді апеляційної інстанції 17000,30 грн. 60,14%*150% (де 60,14% - % задоволених вимог = 34748 доларів США * 27,2296 (офіційний курс долара США до гривні України відповідно до офіційних даних Національного Банку України станом на час ухвалення рішення)=946174,14 грн./1573326,29 грн. (57780 доларів США* 27,2296).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24820 доларів США неповернутого основного боргу за договором позики та 9928 доларів США 2% від суми боргу за кожен день прострочення. У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17064,73 грн. судового збору, сплаченого у суді першої інстанції та в апеляційному суді.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.