РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/14896/19

Пров. №2/766/3502/21

30 листопада 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., з участю в режимі відеоконференції представника позивача адвоката Гончар Н.М., представника приватного нотаріуса Черкашиної Н.І. - адвоката Гетьман А.А., представника Мінюсту Шаповал Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Надії Ігорівни, ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та державну реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Н.І., ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Н.І., скасування рішення № 30546656 від 20 липня 2016 року про державну реєстрацію прав та обтяжень із врахуванням змін, внесених рішенням про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2016 р. та запис за реєстраційним номером 15486413 щодо реєстрації за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) права власності на нерухоме майно: 3-кімнатну квартиру загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на вищевказану нерухомість (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 15486413, який вчинено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. 15.07.2016 р. о 12:02:52.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона на підставі якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 містить ознаки підробки, оскільки судом по даній справі було прийнято ухвалу про закриття провадження по справі, а не заочне рішення. Крім того, дане рішення не могло бути підставою для реєстрації, в зв`язку з тим, що всі нотаріальні дії, які вчиняються на підставі підробного рішення суду, не призводять до виникнення будь-яких правовідносин та не породжують настання жодних юридичних наслідків. Крім того, нотаріус протиправно присвоїв новий реєстраційний номер майну, що не відповідає діючому законодавству.

07 жовтня 2019 року відкрите провадження по справі, призначене підготовче засідання.

24.10.20219 року від відповідача приватного нотаріуса Черкашиної Н.І. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, оскільки її дії відповідали Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вона здійснювала функції державного реєстратора та провела державну реєстрацію права власності за заявником. Відповідальність за достовірність даних несе заявник. Позивачем не надано доказів «підроблення» рішення, внесення відомостей до ЄРДР не свідчить про підроблення судового рішення. Позивач, посилаючись на реєстраційний номер майна, не враховує, що майно внесено до різних реєстрів - 20335532 - Реєстр права власності на нерухоме майно (існував з 2004 року до 03.12.2012 р.), а № 01 - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

12.11.2019 р. від представника Мінюсту України Шаповал Ю.Є. надійшли пояснення щодо позову, відповідно до яких Мінюстом не приймалося рішень щодо позивача, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв про державну реєстрацію прав та обтяжень. Нотаріус не несе відповідальність, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію або підроблені документи. Мінюст не має повноважень в частині здійснення державної реєстрації, а тому не може виконати вимоги в частині скасування державної реєстрації.

11.12.2019 р. від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до яких позивач зазначає, що факт підробки судового рішення вбачається зі збережених документів судового діловодства, а оскільки нотаріусом здійснювалася вторинна державна реєстрація права власності зміна первісного присвоєного індивідуального номеру об`єкту повинна бути збережена. Неправомірність дій нотаріуса підтверджена камеральною перевіркою.

Підготовче провадження закрите 22 вересня 2020 року, призначено справу до судового розгляду за суттю.

28.04.2021 р. від адвоката Гончар Н.М. електронною поштою надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, яке не містить доказів надіслання або вручення іншим учасникам справи.

В судовому засіданні 26.11.2021 р. представник позивача адвокат Гончар Н.М. підтримала позов в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Вказала, що нотаріус мала можливості самостійно проаналізувати наданий їй папірець під назвою заочне рішення, дійти відповідного висновку та відмовити у реєстрації права власності. Надані стороною позивача докази у їх сукупності свідчать про те, що судом такого рішення не виносилося. Звертала увагу на те, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно кваліфікувати спірні відносини та прийняти рішення, застосувавши положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини.

Представник відповідача приватного нотаріуса Черкашиної Н.І. адвокат Гетьман А.А. вимоги, пред`явлені її довірителю не визнала з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково вказала, що камеральна перевірка виявила порушення при внесенні змін до прізвища заявника, а не щодо номеру об`єкта нерухомості. Крім того, нотаріус діяла, як державний реєстратор, а тому належним відповідачем є власник майна.

Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Литвиненко О.О. позов як представник відповідача не визнав, як представник третьої особи вважав необґрунтованим, оскільки дії нотаріуса, як державного реєстратора оскаржуються в порядку адміністративного судочинства. Крім того, дії нотаріуса відповідали закону, рішення існувало та розглядалося в суді, а закрито було за частиною вимог.

Представник Мінюсту України Шаповал Ю.Є. надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових, покладалася на розсуд суду при вирішенні справи, оскільки рішення у справі не стосується Мінюсту та не впливає на його права та обов`язки.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.11.2021 р. поновлено судовий розгляд для з`ясування обставин по справі щодо реєстрації права власності на спірну нерухомість, в судовому засіданні оголошено перерву, зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_2 .

30.11.2021 р. в судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Литвиненко О.О. не прибув - подав заяву про завершення розгляду справи у його відсутність з доданням судових рішень з даного спору за правилами адміністративного судочинства.

Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно за параметрами запиту: фізична особа - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , користувач обрав формування інформації за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що вказаному об`єкту присвоєно реєстраційний номер 20335532, 06.10.2007 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 19.09.2007 р., видане згідно рішення виконкому № 465 від 18.09.2007 р.

З рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень № 30546656 від 20.07.2016р., довідки за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Надії Ігорівни від 10.07.2017 р. встановлено, що 15 липня 2016 року до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Н.І. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , звернувся ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Куліш Л.Г. від 13 липня 2016 року, за результатами розгляду поданих матеріалів державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_5 , податковий номер НОМЕР_1 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Для державної реєстрації подане рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 29.05.2008р. № 2-2289/08.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30549447 від 20.07.2016 р., прийнятого за заявою 177514473, внесено зміни до права власності № 15486413 розділу Державного реєстру прав з реєстраційним номером 01 внесено зміни, а саме прізвище власника квартири з « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_7 ». При цьому заявником за заявою № 177751473 зазначена ОСОБА_8 . Камеральною перевіркою встановлено, що державним реєстратором за заявою про державну реєстрацію права власності № 17676037 (заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , звернувся ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 ) не встановлено черговості розгляду заяв, зміни внесені з порушенням ст. 26 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Сторонами на підтвердження своїх доводів матеріали реєстраційної справи не витребувалися, але жодна зі сторін не оспорює, що реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 відбулася на підставі наданого його представником за довіреністю ОСОБА_3 заочного рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 29.05.2008 р., копія якого додана позивачем до позовної заяви, на якому на кожній сторінці був проставлений відбиток гербової печатки суду, відмітку про відповідність копії та про набрання ним законної сили, відомості про зберігання рішення в архіві суду.

З листа голови Херсонського міського суду Херсонської області № 02-22/114/18 від 26.03.2018р. вбачається, даними обліково-статистичної картки на цивільну справу № 2-2289/08, алфавітного покажчика цивільних справ Комсомольського районного суду м.Херсона за 2008 рік та журналу розгляду судових справ та матеріалів судді Дзиговського Ю.В. вбачається, що в провадженні Комсомольського районного суду м.Херсона перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки та встановлення порядку користування, яка розглянута суддею Дзиговським Ю.В. 29.05.2008 р. з постановленням ухвали про закриття провадження по справі на підставі ст. 31, 205 ч.1 п.2 ЦПК України, яка набрала чинності 04.06.2008 р., справа здана до канцелярії суду 24.07.2008 р.

Встановлений строк зберігання справи - 3 роки - до 29.05.2011 року, внаслідок чого вона була знищена за актом, затвердженим головою Комсомольського районного суду м.Херсона 02.02.2016 р.

З листа б/н від 25.08.2016 р. в.о. голови Херсонського міського суду Херсонської області на адресу Херсонського окружного адміністративного суду встановлено, що оригінал ухвали по справі № 2-2289/2008 р. за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки та встановлення порядку користування втрачено.

Станом на 26.11.2021 р. право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 . До цього права власності на вказане майно було зареєстроване за ОСОБА_1 06.10.2007 р. на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , виданим згідно з рішенням виконкому № 465 від 18.092007 р.

Матеріали справи свідчать про звернення позивача до правоохоронних органів щодо порушення кримінального провадження за ст. 190, 365-2 КК України. Інформація щодо оголошення підозри, передачі провадження до суду, наявності обвинувального вироку суду відсутня.

В даному конкретному випадку, виходячи з обставин справи спірним є реєстрація права власності на ОСОБА_2 , тобто фактично позивачем не визнається не тільки реєстрація такого права, а й взагалі наявність права власності на спірну квартиру у ОСОБА_2 .

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем доведено, а відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, що Комсомольським районним судом м.Херсона 29.05.2008 року не ухвалювалося судове рішення по справі 2-2289/08, оскільки обліково-статистичні документи свідчать про те, що судом розглядалася справа, в якій ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 сторонами не були. Крім того, надані у сукупності докази свідчать про завершення розгляду справи постановленням судового рішення про закриття провадження у справі.

Суд звертає увагу на те, що строк зберігання справи № 2-2288/08 визначений у 3 роки, що відповідає строку, встановленому Переліком судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженому Наказом Державної судової адміністрації України № 22 від 11.02.2010 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 березня 2010 р. за № 201/17496, відповідно до якого (стаття 17, пункт 3, підпункт 3.5.59) строк зберігання цивільних справ, провадження за якими закрито - 3 роки, тоді, як відповідно до підпункту 3.1.38 справи щодо визнання права власності на нерухоме майно, де сторона по справі не є державою мали строк збереження - 75 років.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не було підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами законність набуття права власності на спірне майно, а надані стороною позивача докази свідчать про те, що Комсомольським районним судом м.Херсона не ухвалювалося рішення по справі№ 2-2888/08, копія якого була надана державному реєстратору для реєстрації права власності.

Щодо дій нотаріуса при реєстрації права власності за ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус виконувала функції державного реєстратора, а тому її дії регламентовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом Закон № 1952-IV) в редакції чинній на момент проведення державної реєстрації.

Судом встановлено, що нотаріусу, як державному реєстратору подані документи для реєстрації права власності, серед яких правовстановлюючим документом було подано рішення суду, що набуло законної сили, яке визначено п.9 ч.1 ст. 27 Закону № 1952-IV

Частиною 1 ст. 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав, в силу приписів ст. 8 Закону № 1952-IV: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

При цьому, ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV встановлено, що державний реєстратор, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Державним реєстратором вищевказані вимоги Закону № 1952-IV виконані.

Стороною позивача не доведено, а судом не встановлено, що на момент реєстрації державному реєстратору, яким виступала приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Черкашина Н.І., було відомо про те, що надане їй для реєстрації прав на нерухоме майно заочне рішення по справі № 2-2289/08 Комсомольським районним судом м.Херсона не ухвалювалося.

За ч.2 ст. 22 Закону № 1952-IV відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином, за достовірність поданих державному реєстратору документів несе відповідальність ОСОБА_2 .

Інші доводи позивача щодо зміни індивідуального номеру об`єкту нерухомого майна до уваги судом не приймаються, оскільки різність номерів пов`язана з внесенням спірної квартири у різні реєстри - за номером 20335532 квартира була внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, права, зареєстровані до 1 січня 2013 року є дійсними та повторної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не потрібує, але у випадку відчуження об`єкта нерухомості, вся інформація про таку реєстрацію повинна бути перенесена (внесена) до Державного реєстру прав для синхронізації баз даних.

В даному випадку приватним нотаріусом як державним реєстратором вносилася інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а оскільки спірна квартира у ньому не була зареєстрована, даному об`єкту був присвоєний номер 01, що відповідає Закону № 1952-IV, п.19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127 від 25.12.2015 р.

Крім того, позивачем жодним чином необґрунтовано в чому нотаріусом порушені його права в частині присвоєння Реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна.

За таких обставин суд дійшов висновку, що приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. дотримані вимоги Закону № 1952-IV, а відповідальність за достовірність поданих державному реєстратору документів несе ОСОБА_2 .

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Проведена реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , яким не надано доказів наданні достовірних відомостей державному реєстратору, тобто не доведено законність набуття ним права власності на спірну квартиру, порушує права позивача, а тому підлягає захисту.

Суд звертає увагу на те, що заявлені позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію та самої державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 фактично стосується запису про це право.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства, що відповідає правовим висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 823/588/16 (№ в ЄДРСР 86401165)

За змістом абзацу першого частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час розгляду справи в суді у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Позивач заявив вимогу про скасування рішення державного реєстратора та державної реєстрації права власності до приватного нотаріуса та ОСОБА_2 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36).

Суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник з ОСОБА_2 з приводу порушення ним права власності позивача на квартиру внаслідок його дій щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Отже позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до реєстратора, яку позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на те, що позивач заявив позов також до неналежного співвідповідача-державного реєстратора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Н.І.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині вимог про скасування спірного рішення державного реєстратора, з урахуванням ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з визнанням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що існували до внесення спірного рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме 1152,10 грн.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Повний текст складено 06 грудня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Надії Ігорівни (РНОКПП НОМЕР_4 , місце здійснення діяльності: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), треті особи: Міністерство юстиції України (код юридичної особи 00015622, місцезнаходження: м.Київ, вул. Городецького, 13), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та державну реєстрацію права власності задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Надії Ігорівни № 30546656 від 20.07.2016 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з урахуванням змін, внесених рішенням №30546656 від 20.07.2016 р. приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Черкашиної Надії Ігорівни, за яким за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 з урахуванням ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з визнанням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що існували до внесення рішення № 30546656 від 20.07.2016 р.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1152,10 (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. десять коп.) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус