Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3257/13-ц

Номер провадження: 6/511/65/21

"02" грудня 2021 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В. ,

секретаря Ніколас С.О.,

за участю представника заявників адвоката Чернега В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі №511/585/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просять відстрочити виконання судового рішення у цивільній справі №585/13 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначили, що згідно рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.06.2013 року вирішено стягнути з відповідачів на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 636672,94 грн та судовий збір в розмірі 3441 грн. Даний борг стягнено на підставі кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та Банком за №2476-н від 10.10.2008 року.

Також в забезпечення виконання умов даного кредитного договору 10.10.2008 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне ОСОБА_2 нежиле допоміжне приміщення підвалу, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 174, 7 кв. м.

Однак з 2016 року між ОСОБА_2 та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради тривають судові суперечки щодо вказаного нерухомого майна і департамент оскаржує договір іпотеки від 10.10.2008 року, в зв`язку з чим боржники не мають можливості виконати боргові зобов`язання за рахунок іпотечного майна.

На теперішній час дана справа перебуває на розгляді у Верховному Суді, провадження по ній зупинено.

Тому просили на підстав ст.434 ЦПК України відстрочити виконання даного судового рішення до закінчення касаційного провадження ВС, так як не мають можливості виконати кредитний договір в інший спосіб.

29.09.2021 року на адресу суду надійшли заперечення АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», в яких вони заперечували проти задоволення даної заяви. Свою позицію мотивували тим, що рішення суду не виконується боржниками 7 років з дня його ухвалення, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 втратили право на відстрочку виконання судового рішення, так як відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали ,постанови, а тому надання боржникам розстрочки протирічитиме закону.

В судовому засіданні представник заявників адвокат Чернега В.М. доводи, викладені в заяві підтримав та просив її задовольнити. Також надання відстрочки мотивував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 останнім часом позбавлені будь-яких заробітків через практично повне зупинення своєї підприємницької діяльності в зв`язку з введенням на території України карантину. За вказаних обставин заявник просить суд відстрочити виконання судового рішення на період розгляду справи в Верховному Суді по вищенаведеним поважним причинам.

Представник АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши пояснення представника заявників, перевіривши доводи Банку, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.06.2013 року задоволено частково позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з них солідарно заборгованість за кредитним договором 636672, 94 грн та судовий збір в розмірі 3441, 00 грн. (а.с.47-48)

Дане рішення суду набрало законної сили, стягувачу видано виконавчі листи і рішення суду перебуває на примусовому виконанні.

Так згідно кредитного договору від 10.10.2008 року ОСОБА_2 є позичальником Банку (а.с.10), а ОСОБА_1 його поручителем на підставі Договору поруки від 10.10.2008 року, укладеного між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України». (а.с.17)

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 10.10.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне ОСОБА_2 нежиле допоміжне приміщення підвалу площею 174, 7 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що в провадженні Верховного Суду перебуває цивільна справа №522/5582/16-ц за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадбанк», треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеська міська рада про визнання недійсним іпотечного договору від 10.10.2008 року, скасування запису про державну реєстрацію, витребування майна та усунення перешкод у користуванні. (а.с.115)

Позов по даній справі подано до суду Департаментом комунальної власності Одеської міської ради у березні 2016 року.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 28.07.2021 року провадження по справі №522/5582/16-ц зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи №461/12525/15-ц.

По цій підставі заявники просять зупинити виконавче провадження до закінчення розгляду справи №522/5582/16-ц в Верховному Суді.

Дані правовідносини регулюються наступними нормами права.

Так відповідно , до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України,за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст..435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

До такого ж висновку прийшов ВС у постанові від 30.10.2019 року справі № 2-1230/11, де зазначив, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Також суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» внесено зміни, згідно з якими назву і текст постанови викладено в редакції «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS» та впроваджено ряд профілактичних і протиепідемічних заходів та запроваджено обмежувальні заходи. В подальшому термін встановленого карантину в Україні щоразу подовжувався і триває на теперішній час.

Так заявники звернулися до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.06.2013 року по справі №511/3257/13-ц про стягнення кредитної заборгованості, вказавши основну із причин відстрочення виконання судового рішення це неможливість задовольнити вимоги кредитора шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, так як існує спір щодо цього майна, який перебуває на розгляду у Верховному Суді і провадження по якому зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи по аналогічному спору.

Проаналізувавши доводи заяви про відстрочення виконання рішення суду, зважаючи на вимоги ст.435 ЦПК України, враховуючи те, що договір іпотеки від 10.10.2008 року був укладений одночасно з укладенням кредитного договору між банком та ОСОБА_2 10.10.2008 року, коли його право власності на нежиле допоміжне приміщення підвалу площею 174, 7 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 ніким не оспорювалось, а також ту обставину, що в свою чергу спір щодо належності даного приміщення боржнику розпочався в 2016 році, то відповідно ОСОБА_2 , отримуючи кредит в такому розмірі в Банку в 2008 року , вочевидь розраховував на те, що у випадку недостачі в нього коштів на погашення кредиту він задовольнить вимоги кредитора за рахунок іпотечного майна.

Він мав правомірні очікування на такий спосіб погашення кредиту виходячи із своїх фінансових можливостей і його поведінка на час укладення кредитного договору із забезпеченням його іпотекою була правомірною.

В розумінні Європейського Суду право правомірного очікування та законного сподівання виникає у разі якщо особа, яка набула майнове право, не встигла його реалізувати в зв`язку із ухваленням державою нормативного акту чи акту індивідуальної дії, котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов`язані з її поведінкою. В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом, право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

На теперішній час розгляд даного спору щодо належності ОСОБА_6 нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці, відтермінований вищими судовими інстанціями, таким чином вирішення питання задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна не залежить від нього.

Суд вважає, що дані обставини вочевидь ускладнюють виконання судового рішення.

Метою відстрочення виконання рішення суду є надання можливості заявникам відновити своє попереднє фінансове становище (після закінчення розгляду справи та відсутності спору щодо належного йому майна) для здійснення погашення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, враховуючи, що рішення строку може бути відстрочено лише в межах року з дати винесення рішення про відстрочку, а терміни розгляду справи в Верховному Суді не є чітко визначеними, то відповідно суд вважає, що клопотання заявників належить задовольнити частково та відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

При цьому суд вважає, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, і законодавець вказавши річний строк в ст.435 ЦПК мав на увазі, що термін відстрочки або розстрочки виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дати прийняття такого рішення, в даному випадку по даній справі - з 2 грудня 2021 року, а не з 20.06.2013 року (дати, коли було увхалено судове рішення).

На підставі ст.9, 124 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404, ст. 18, 267, 435 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення, - задовольнити частково.

Відстрочити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 червня 2013 року по цивільній справі №511/585/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» кредитної заборгованості терміном на 6 місяців з дня набрання даною ухвалою законної сили.

В іншій частині заяви відмовити .

Копію ухвали вручити учасникам процесу та надіслати особам, які не були присутні під час її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

С Суддя: Ж. В. ТеренчуТеренчук