Справа №461/3533/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування заявленого позову зазначають, що відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 від 18.11.2004 року, виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира АДРЕСА_4 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , покійній ОСОБА_7 , дочці позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та дочці позивача ОСОБА_4 - відповідачу - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , її частину у праві власності на квартиру успадкувала ОСОБА_4 , про що 12.08.2020 року Першою ЛДНК видано свідоцтво про право на спадщину за законом. В березні 2021 року відповідачу було запропоновано визначити частки в праві спільної сумісної власності шляхом укладення відповідного договору про визначення часток, оскільки позивачі мають намір в подальшому розпоряджатись своїми частками. Однак, на неодноразові усні звернення з приводу вказаних пропозицій, такі були залишені без реагування. Станом на даний час, згоди з відповідачем щодо визначення розміру частко в квартирі, не досягнуто. Відтак, з метою отримання можливості реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном, просять позов задоволити.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 скерували на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Крім того, вказали, що позовні вимоги підтримують повністю.

Представник позивача ОСОБА_5 - адвокат Кульматицька Г.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Чупахін І.Р. просили відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у клопотанні - додатковому поясненні до позовної заяви. Зокрема, вказали, що твердження позивачів щодо незгоди визначити частки у праві власності на квартиру не відповідають дійсності. Так, позивач ОСОБА_4 дійсно зверталась до відповідача, проте, з питанням про розподіл квартири в натурі, на яку остання повідомила, що вказаний поділ квартири передбачає забезпечення прав на житло її неповнолітніх дітей, які проживають у вказаній квартирі. Зазначену обставину вважають важливою у зв`язку з можливим відшкодуванням судових витрат за рішенням суду, в т.ч. на правову допомогу адвоката.

Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов наступного до висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_5 , виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 18.11.2004 року, квартира АДРЕСА_5 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 20.08.2012 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_7 , 1927 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/5 частини квартири АДРЕСА_5 , є її дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Запис в реєстрі №6-216 (а.с.15).

Згідно Довідки №390, виданої ЛКП «Княже місто» 08.04.2021 року, співвласниками квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 . У вказаній квартирі зареєстровано 4 осіб: ОСОБА_4 (співвласник), ОСОБА_10 (внучка), ОСОБА_11 (внучка), ОСОБА_2 (співвласник, дочка) (а.с.21).

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до положень ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд вважає можливим задоволити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, встановлено, що сторони є співвласниками спільного сумісного майна, розмір часток співвласників у праві власності не визначений, інші домовленості між ними відсутні, що перешкоджає праву позивачів розпоряджатись своїм майном, зокрема частками квартири. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо позовних вимог, оскільки задоволення позову не порушує прав та інтересів третіх осіб, в тому числі неповнолітніх дітей відповідача.

Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 - 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 1/5 (одній п`ятій) ідеальній частці за кожною у парві спільної сумісної вланості на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 74,1 кв.м., що складається двох житлових кімнат, житловою площею 52,1 кв.м., кухні площею 13,3 кв.м., суміжного санвузла площею 3,6 кв.м., коридору площею 5,1 кв.м., підвалу площею 16,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько