Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року

м. Шаргород

справа № 152/1350/21

провадження 2/152/437/21

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Здищук А.С. розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження з викликом учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

учасники справи - не прибули,

встановити:

I. Виклад позицій позивача та відповідача.

04 листопада 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на його утримання, визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до 30 червня 2022 року, посилаючись на те, що в даний час він навчається у Фаховому коледжі «Освіта» закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» IV рівня акредитації на 3 курсі денної форми, за спеціальністю 181 Харчові технології, із терміном закінчення 30.06.2022 і знаходиться на повному утриманні своєї матері ОСОБА_3 . Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідно до п.2 прохальної частини позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.1).

25.11.2021 відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, до закінчення сином навчання, або досягнення ним 23 річного віку (а.с. 21-23).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 02 грудня 2021 року, з викликом сторін. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.16-17).

Ухвалу суду від 09.11.2021 направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 , яку він отримав 12.11.2021 (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подав.

Відповідно позивач ОСОБА_1 не подав відповідь на відзив на позов про стягнення аліментів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.

Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись, судом не встановлено.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

У справі, що розглядається судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шаргородського управління юстиції Вінницької області 28.03.2003 (а.с.7).

ОСОБА_1 перебуває на утриманні матері ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області №805 від 04.11.2021 (а.с.12).

ОСОБА_1 є повнолітнім, в даний час навчається у Фаховому коледжі «Освіта» закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» IV рівня акредитації на 3 курсі денної форми, за спеціальністю 181 Харчові технології, із терміном закінчення 30.06.2022 (а.с. 9).

Отже судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання, його батько ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).

Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п.54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 у справі "Донадзе проти Грузії").

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

VІ. Висновки суду

Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я відповідача, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі, визначеному у позовній заяві.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

При вирішенні даного цивільно - правового спору судом встановлено сукупність юридичних фактів, які зобов`язують ОСОБА_2 утримувати повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання, це: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на його утримання, починаючи з 04.11.2021 і до закінчення навчання (30.06.2022) або до досягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, а у разі припинення навчання сином ОСОБА_4 - стягнення аліментів припинити.

При цьому суд виходить із того, що навчання дитини є розвитком її здібностей, необхідним для неї (дитини) та відбувається в її інтересах, також законом передбачений обов`язок батька утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що право повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька - відповідача ОСОБА_2 порушено і підлягає судовому захисту.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а також до подібного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 760/17457/16-ц (провадження № 61-34814св18).

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в сумі 908 грн.

В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 76-81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 150, 181-182, 199, 200, 201 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 04 листопада 2021 року і до 30 червня 2022 року. У разі припинення навчання сином Денисом стягнення аліментів припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів - ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 22.12.2017, РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 02.04.2013, РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення ухвалено та підписано 02.12.2021.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська