Провадження № 2/752/1176/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 жовтня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець Вольф Т.Л., в якому просив суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. виконавчий напис від 19.09.2018 року, що зареєстрований в реєстрі за № 5037.

Позов мотивував тим, що зазначений виконавчий напис вчинений з численними порушеннями нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також останній не підлягає виконанню з підстав неправомірності вимог стягувача.

Ухвалою від 30.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.11.2019 року (а.с. 26).

13.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 19.02.2020 року (а.с. 33-34).

Ухвалою від 19.02.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. звірені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 5037 від 19.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 178 483,58 грн. (а.с. 45). Розгляд справи відкладено на 27.05.2020 року (а.с. 44).

Ухвалою від 27.05.2020 року залучено до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» (а.с. 75). Розгляд справи відкладено на 13.08.2020 року (а.с. 74).

13.08.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 19.01.2021 року (а.с. 78).

19.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 08.04.2021 року (а.с. 97-98).

08.04.2021 року підготовче засідання відкладено на 07.09.2021 року (а.с. 127).

Ухвалю від 07.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд у справі на 26.10.2021 року (а.с. 132).

Відповідач відзив на позов не подав.

Треті особи пояснення на позов не надали.

В судове засідання учасники справи, які повідомлялись в установленому порядку про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній також вказав про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та третя особа приватний виконавець Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, заяв, клопотань не подали.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 31, 104).

На адресу суду надійшли пояснення АТ «Альфа-Банк» про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений у повній відповідності до вимог закону (а.с. 54-58).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами,

без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 19.09.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5037, яким запропонувала звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за договором про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» № 0014/068965-ZP від 26.04.2013 року, на користь АТ «Укрсоцбанк». Строк платежу за договором про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» № 0014/068965-ZP від 26.04.2013 року настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно повідомленням про порушення основного зобов`язання від 26.06.2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.04.2013 року по 21.06.2018 року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню, складає 177 483,58 грн., в тому числі: 49 200,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору; 128 283,50 грн. - заборгованість за відсотками, які були нараховані за користування кредитними коштами у період з моменту укладення кредитного договору по 21.06.2018 року. За вчинення цього виконавчого напису стягнуто плату в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь АТ «Укрсоцбанк» складає 178 483,58 грн. (а.с. 105).

З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57369983 на підставі виконавчого напису № 5037 від 19.09.2018 року щодо задоволення вимог АТ «Укрсоцбанк» боржником ОСОБА_1 .

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Аналогічні положення містяться у Порядку, зокрема, згідно з п.п. 1.1 - 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 р. ІІ Порядку).

Підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 2 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року справа № 645/1979/15-ц.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховний Суд від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Проте, відповідачем на заперечення доводів позивача не надано, та з матеріалів справи, не вбачається, що при зверненні із заявою про вчинення виконавчих написів приватному нотаріусу було надано на дотримання вищевикладених вимог відповідні документи.

Матеріали справи, так само як матеріали, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не містять виписок з рахунку боржника, з яких можливо було б встановити та перевірити факт перерахування кредитних коштів на відповідний рахунок, рух коштів по рахунку та користування ними, нарахування заборгованості, здійснення позичальником платежів на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії та відповідний залишок заборгованості за кредитом, що є обов`язковою умовою для одержання виконавчого напису за кредитним договором, саме після обов`язкової перевірки яких нотаріус міг зробити висновок про безспірність боргу у боржника.

Поданий банком звіт від 21.06.2018 року вказаних вище обставин встановити можливості не дає, а лише констатує розмір заборгованості без встановлення порядку її утворення (а.с. 111).

Суду також не надано доказів, на яких умовах здійснено нарахування заборгованості, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано доказів обізнаності позичальника про наявність заборгованості та її розміру.

Тому, у суді відсутні підстави вважати, що нотаріус при вчиненні спірних написів переконався належним чином у наявності підстав для звернення до нього банком, так і у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п. 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.

Матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» № 0014/068965-ZP від 26.04.2013 року, серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже договір про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» № 0014/068965-ZP від 26.04.2013 року не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року N 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19).

Враховуючи викладене, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису в силу відсутності у нього таких повноважень.

До того ж, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання.

Матеріали справи не мітять даних про те, що таке повідомлення було надіслано боржнику, так і було отримане останнім. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

Надані банком нотаріусу список згрупованих поштових відправлень № 3046 та фіскальний чек без дати не є належними та допустимими доказами повідомлення позивача про порушення основного зобов`язання (а.с. 112, 113).

Суд надходить до висновку про те, що зазначений список не містить відомостей про те, що особам, які у ньому зазначені, зокрема, ОСОБА_1 , було направлено саме повідомлення про порушення основного зобов`язання вих № 62967 від 26.06.2018 року (а.с. 109-110). До того ж, розрахунковий документ, зокрема у даній справі фіскальний чек КНД ПАТ «Укрпошта», підтверджує лише факт надання послуги відділенням поштового зв`язку та не є доказом повідомлення позивача про порушення основного зобов`язання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Також, є вірним твердження позивача про те, що нотаріус при видачі виконавчих написів також не враховував пропуск банком трирічного строку на подання заяви про їх вчинення з часу настання у нього такого права вимоги.

Як вже зазначалось, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачена а ні Законом України «Про нотаріат», а ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено.

Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного 24.04.2013 року між банком та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», термін повернення заборгованості визначений до п`ятнадцятого числа останнього місяця строку дії картки, яка була випущена та надана строком на рік. Отже, строк, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, настав ще у 2014 році.

Разом з тим, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по кредитному договору минуло не більше трьох років.

Отже, суд надходить до висновку про те, що у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є також правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості провадиться за договором про надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» № 0014/068965-ZP від 26.04.2013 року, проте, матеріали справи та матеріали, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис, такого договору не містять.

З огляду на вказане, суд надходить до висновку про те, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, банком не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено 768,40 грн. судового збору за подання позову (а.с. 1).

З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 263-265, 52, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною виконавчий напис від 19.09.2018 року, що зареєстрований в реєстрі за № 5037.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, адреса: вул. Панаса Мирного, буд. 14, оф. 2, м. Київ, 01011.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Вольф Тетяна Леонідівна, адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 15, м. Київ, 02094.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко