Справа № 457/1040/21
провадження №2/457/280/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що 24 вересня 2018 року він позичив ОСОБА_2 кошти у розмірі 400 000 грн. терміном на 1 рік, тобто до 24 вересня 2019 року, під заставу траспортних засобів, а саме: автомобіль марки MAN 26.403., загальний вантажний, бортовий-тентований, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , мотоцикл SUZUKI BOULEVARD, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 . На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 власноручно написав розписку в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте відповідач свої зобов`язання в строки не виконав. Після неодноразових звернень до нього щодо повернення коштів, відповідач не повернув їх. Просить стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 400 000 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та не повідомив суду причини своєї неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг.

На підтвердження отримання грошових коштів у сумі 400 000 грн. та зобов`язання їх повернення ОСОБА_2 надав розписки ОСОБА_1 . Відповідно до складеної та наявної в матеріалах справи розписки про отримання коштів від 24 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 400 000 грн. до вересня 2019 року, що засвідчено підписом боржника. Розписка була складена у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

До цього часу ОСОБА_2 борг за вищевказаною розпискою не повернув.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленими розписками посвідчено передання позивачем відповідачеві у борг 400 000 гривень.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобовязання за ним відповідачем не виконано.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була, а тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню.

Згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 (другої) групи, що підтверджується належним чином завіреною копією посвідчення, судові витрати по оплаті судового збору щодо подання позову в сумі 908,00 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 в користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 263-265, 268, 284-285 ЦПК України, с у д,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави908 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано впродовж тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроваий та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий 16 лютого 2002 року Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівській області, РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий 12 червня 1997 року Галицьким РВ МЛУ УМВС України у Львівській області, РНОКПП НОМЕР_8 .

Суддя: В. І. Марчук