П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/7452/21

Провадження № 22-ц/4815/1388/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Панас О.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

12 год. 37 хв. 28 липня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 30 липня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

відповідача адвокат Андрієвський Андрій Олександрович;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Андрієвського Андрія Олександровича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що 21 липня 2006 року між нею та ОСОБА_2 Мирогощанською сільською радою Дубенського району Рівненської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 9. За час їхнього спільного проживання у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Вони з відповідачем не проживають однією сім`єю. Шлюб між ними офіційно не розірваний. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, надання матеріальної допомоги зі сторони відповідача носить непостійний, тимчасовий характер, а діти потребують постійної батьківської уваги і допомоги, нормального харчування, та поточних витрат на придбання одягу, засобів особистої гігієни, коштів, які необхідні для їх розвитку. Зазначала, що відповідач може постійно надавати матеріальну допомогу на своїх дітей, оскільки працює офіційно та має постійні доходи. З огляду на ту обставину, що ОСОБА_2 не надає постійної матеріальної допомоги своїм дітям, змушена була звернутися до суду з відповідною позовною заявою, оскільки її дохід не дозволяє в повній мірі забезпечити матеріально вікові потреби дітей. 17 березня 2021 року нею було подано заяву до Рівненського міського суду Рівненської області про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання їх спільних з ОСОБА_2 дітей, однак ухвалою суду від 25 березня 2021 року відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України їй було відмовлено у видачі судового наказу. Станом на день подачі позовної заяви до Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач ОСОБА_7 не має зареєстрованого місця проживання. Просила врахувати той факт що нею вживалися заходи для стягнення аліментів у наказному провадженні та стягувати аліменти з дати подачі заяви про видачу судового наказу, а саме з 17 березня 2021 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також через невідповідність викладених висновків у судовому рішенні обставинам справи.

На її обґрунтування зазначав, що зараз відповідач з позивачем не проживають однією сім`єю. Проте відповідач не відмовляється від участі у вихованні їхніх дітей та здійснює всі необхідні для того дії, зокрема намагається проводити з дітьми частину вільного часу, виховувати та наставляти їх в дусі поваги до суспільства та закону, постійно надає матеріальну допомогу, приділяє увагу та здійснює все необхідне для їх повноцінного розвитку на рівні з матір`ю. Середньомісячний чистий дохід відповідача (за мінусом утриманих податків) становить 40 481,88 грн. При цьому стягнення з відповідача 1/3 частки заробітку, що становить 13 493, 96 грн., вважає дещо завищеним та необгрунтованим, оскільки, на його думку, присудження аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на обох дітей це становитиме 10 120, 47 грн. (тобто 5 060,23 грн. на одну дитину), чого цілком достатньо для утримання дитини відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України та забезпечення нормального виховання, навчання та розвитку, що передбачено ст. 150 цього Кодексу.

З викладених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначала, що апеляційна скарга є безпідставною, адже зазначені в ній твердження не відповідають дійсності, а також наведені аргументи не обгрунтовують неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду. Вказує, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, зовсім не підтримує з ними спілкування, не допомагає фінансово, внаслідок чого грубо порушує права їхніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21 липня 2006 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Мирогощанською сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 9.

Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 28 березня 2008 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 729 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 13 квітня 2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 859.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що на теперішній час між сторонами, шлюб між якими не розірвано, не досягнуто згоди стосовно участі кожного з них у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, які проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дітям матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дітей на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір" що, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дітей, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи наведені вимоги, відсутність істотних обставин визначений розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дітей, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дітей, оскільки він офіційно працевлаштований з 29 вересня 2020 року по даний час на посаді прокурора відділу Рівненської обласної прокуратури, що підтверджується довідкою про доходи № 21-179 від 07 липня 2021 року, отримує стабільний дохід у виді заробітної плати. Сукупний дохід за період з січня 2021 року по червень 2021 року становив 301728,30 грн.

При цьому береться до уваги, що державою задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, однак наведених обставин в апеляційній скарзі заявник не підтвердив.

Щодо доводів заявника про неспіврозмірність розміру аліментів, який, на його думку, є завищеним та необгрунтованим, то колегія суддів з ними не погоджується.

Позивач стверджувала, що відповідач взагалі самоусунувся від участі у вихованні дітей, добровільно аліменти не сплачував, а матеріальна сторона в повній мірі лягла на її плечі, однак через критичну ситуацію оплати праці за її місцем роботи, значну матеріальну допомогу вона отримує від своїх батьків, які її підтримують наразі та підтримували під час спільного проживання з відповідачем.

Так, відповідачем таких тверджень позивача не спростовано, не надано суду доказів того, що він дійсно приймав та приймає участь у вихованні дітей або ж здійснює всі необхідні для того дії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на обов`язок батька вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду попередньої інстанції.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Тому доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження і перевірки попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Андрієвського Андрія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків