С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1730/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

15 листопада 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доДепартаменту патрульної поліції про відшкодування моральних збитків, завданих порушеннями трудових прав.

ІІ. Описова частина

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліціїз вимогами про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок затримки виконання рішення про поновлення його на роботі та затримки рішення про стягнення з нього середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позивач зазначає, що наказом ДПП від 10.08.2017 №1258 на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції, який реалізовано наказом ДПП від 17.08.2017 №303 о/с.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017, як зазначає Позивач, його було поновлено на посаді, але фактичне виконання рішення відбулося лише 03.01.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 з Відповідача було стягнуто компенсацію за затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі в сумі 2440,16 гривень.

Внаслідок вказаної затримки виконання судових рішень, як наполягає Позивач, йому було заподіяно моральної шкоди, компенсацію за яку він оцінює в 151136 гривень.

14 квітня 2021 року до суду надійшов відзив Відповідача на позовну заяву, в якій проти задоволення позовних вимог Департамент патрульної поліції заперечував. Відповідач звернув увагу суду на те, що Позивачем жодним чином не обгрунтоувано розмір моральної шкоди, а також не надано доказів взагалі існування такої шкоди. Позивачем не доведено, в чому саме полягали душевні страждання Позивача, втрата життєвих зв`язків тощо. Крім того, Відповідач звернув увагу на те, що Позивач пропустив строки звернення до суду за вимогами про захист трудових прав, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Сторони не забезпечили своєї участі у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2017 року було визнано протиправним наказ ДПП від 10 серпня 2017 року №1258 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Черкаси ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції; визнано протиправним та скасовано наказ ДПП від 17.08.2017 №303 о/с про звільнення інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Черкаси лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поновлено його на посаді з 18 червня 2017 року. Рішення в частині поновлення Позивача було допущено до негайного виконання.

Встановлено, що фактично рішення про поновлення Позивача на роботі було виконане 03 січня 2018 року.

В подальшому рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 з Департаменту патрульної поліції було стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.12.2017 по 02.01.2018 в сумі 2440,16 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт порушення прав Позивача на негайне поновлення на роботі згідно з рішенням суду вже встановлений, доказуванню не підлягає.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд керується наступним.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість посилань Позивача на те, що затримкою виконання рішення суду йому була заподіяна моральна шкода.

Про це свідчить в першу чергу той факт, що в справі немає доказів, які б свідчили про те, що Відповідачу було відомо про існування судового рішення про поновлення на роботі до 03 січня 2018 року.

На сумнівність позиції Позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди свідчить і тривалість затримки виконання рішення суду, яку, з огляду на святковий період року, слід визнати незначною, навіть припускаючи про обізнаність Відповідача про наявність судового рішення про поновлення його на роботі.

Крім того, на надуманість вимог про заподіяння моральної шкоди Позивачу свідчить відсутність у нього справжнього наміру продовжувати працювати на посаді інспектора Національної поліції, що підтверджується копією рапорта, який був складений ним 18 грудня 2017 року про своє звільнення за власним бажанням.

До того ж, як вбачається з обставин справи, з вимогами про стягнення моральної шкоди за затримку виконання рішення про поновлення себе на посаді ОСОБА_1 звернувся до суду з порушенням тримісячного строку, встановленого Кодексом законів про працю.

Що стосується вимог про заподіяння Позивачу моральної шкоди внаслідок затримки виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення його на посаді, слід зазначити наступне.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2020, як вбачається з відмітки на ньому, набрало чинності 07.08.2020.

І в серпні ж 2020 року ОСОБА_1 зазначена сума була виплачена. Відтак, суд не має підстав говорити про затримку виконання вказаного рішення.

Беручи до уваги суд приходить до висновку про необгрунтованість позову та необхідність ухвалення рішення про відмову у його задоволенні.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на державу.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції,адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3;код юридичної особи 40108646.

Суддя: