Номер провадження: 22-ц/813/8282/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/18425/17

Номер провадження: 22-ц/813/8282/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Одеська державна академія будівництва та архітектури,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року у справі №522/18425/17 за позовом ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Одеської державної академії будівництва і архітектури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса, постановлену у складі судді Шенцевої О.П. 14 квітня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст заяви

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника та просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. у справі № 522/18425/17 за період з 29 листопада 2018 року по день ухвалення рішення суду.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву тим, що у жовтні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської державної Академії будівництва та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.10.2019 р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 р. скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеської державної Академії будівництва та архітектури № 530/ВК від 31 серпня 2017 р. про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури. Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 : середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 31 серпня 2017 р. по 29 листопада 2018 р. включно, у розмірі - 92 183,52 грн. = 312 робочих днів х 532,60 грн. (середньоденна заробітна плата); відшкодування моральної шкоди у розмірі - 2 000,00 грн.; витрати на надання правової допомоги в сумі - 4 250,00 грн. Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури в дохід держави судовий збір у сумі - 2 342,76 грн.

На день звернення із заявою до суду позивача не поновлено на роботі та відповідно постанову Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. у справі № 522/18425/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури не виконано.

Заявником надано уточнений Розрахунок суми середньо заробітку за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. за період - з 29 листопада 2018 року по 14 квітня 2021 року в розмірі - 315 299,20 грн. (Т. 3, а. с. 119 - 123).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У запереченнях на заяву ОСОБА_1 . Одеська державна академія будівництва та архітектури просить відмовити у задоволені заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника.

Одеська державна академія будівництва та архітектури зазначає, що додаткові вимоги висунуті після набрання чинності рішення суду мають розглядатись в порядку позовного провадження (Т. 3, а. с. 145 - 147).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року задоволено вищевказану заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року.

Стягнуто з Одеської державної академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. у справі № 522/18425/17 за період з 29 листопада 2018 року по 14 квітня 2021 року в розмірі - 315 299,20 грн..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутнє підтвердження видачі відповідачем наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури, що дало заявнику законну підставу для звернення до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника і є підставою для її задоволення (Т. 3, а. с. 160 - 162).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Одеська державна академія будівництва і архітектури просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не врахував обставин, викладених у запереченнях на заяву ОСОБА_1 ; 2) судом першої інстанції не застосовано тримісячний строк позовної давності до заявленої вимоги; 3) необґрунтованим є посиланням суду на те, що вимога про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника є спором про оплату праці; 4) період затримки виконання судового рішення складає з 30.11.2018 року до 14.04.2021 року (Т. 3, а. с. 164 - 165).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Витяганець Віолета Сергіївна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва і архітектури залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Витяганець Віолета Сергіївна зазначає, що: 1) з боку відповідача наявний факт затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, а тим самим подовжено час вимушеного прогулу; 2) представником відповідача надано новий доказ у вигляді наказу ВК/466 від 07.08.2019 року, а відтак він не може бути прийнятий як належний доказ судом апеляційної інстанції (Т. 3, а. с. 218 - 221).

ОСОБА_2 не скористався правом надання пояснень на апеляційну скаргу. Пояснення третьої особи на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом авторизованого розподілу судової справи від 13.05.2021 р. був визначений склад колегії: - головуючий суддя - Заїкін А.П.; - судді Князюк О.В., Погорєлова С.О. (Т. 3, а. с. 168).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва і архітектури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 169).

14 травня 2021 року засобами поштового зв`язку адвокатом Драгун А.С., діючої від імені Одеської державної академії будівництва і архітектури, було подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року (Т. 3, а. с. 171 - 186).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва і архітектури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 187 - 188).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 3, а. с. 192 - 193).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської державної академії будівництва і архітектури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року (Т. 3, а. с. 194).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2021 року призначено апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва і архітектури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 195).

02.07.2021 року надійшла заява від судді Погорєлової С.О. про самовідвід з тих підстав, що остання перебуває у родинних стосунках з ОСОБА_3 , представником позивача ОСОБА_1 , що унеможливлює участь у розгляді цивільної справи та за правилами п.1 ст. 36 ЦПК України є підставою для самовідводу (Т. 3, а. с. 198).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2021 року задоволено заяву судді Погорєлової С.О. про самовідвід.

Справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення іншого судді члена колегії суддів у передбаченому законодавством порядку (Т. 3, а. с. 199).

Протоколом авторизованого розподілу судової справи від 05.07.2021 р. був визначений склад колегії: - головуючий суддя - Заїкін А.П.; - судді Князюк О.В., Драгомерецький М.М. (т. 3 а. с. 201).

05.07.2021 року від Одеської державної академії будівництва і архітектури надійшли письмові пояснення (Т. 3, а. с. 208).

05.07.2021 року від Одеської державної академії будівництва і архітектури надійшла заява про залучення доказів до справи (Т. 3, а. с. 210).

20.07.2021 року від адвоката Витяганець Віолети Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 218 - 221).

03.08.2021 року від адвоката Криворучко Вікторії Олегівни, діючої від імені Одеської державної академії будівництва і архітектури, надійшла заява про відкладення розгляду справи (Т. 3, а. с. 226 - 227).

03.08.2021 року від адвоката Криворучко Вікторії Олегівни, діючої від імені Одеської державної академії будівництва і архітектури, надійшла заява про направлення справи до суду першої інстанції для розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (Т. 3, а. с. 229 - 230).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2021 року апеляційну скаргу адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, діючої від імені Одеської державної академії будівництва і архітектури, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року визнано неподаною та повернуто апелянту (Т. 3, а. с. 235).

26.08.2021 року від адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, діючої від імені Одеської державної академії і архітектури, надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про направлення справи до суду першої інстанції, відкладення розгляду справи та можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Криворучко Вікторії Олегівни, діючої від імені Одеської державної академії будівництва і архітектури, підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 повністю відмовлено (Т. 1, а. с. 186 189).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.10.2019 р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 р. скасовано. Ухвалено нове судове рішення.

Вищенаведений позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеської державної Академії будівництва та архітектури № 530/ВК від 31 серпня 2017 р. про звільнення ОСОБА_1 ..

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури.

Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 31 серпня 2017 р. по 29 листопада 2018 р. включно, у розмірі 92 183,52 грн., яка визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, і які підлягають відрахуванню при її виплаті, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн..

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури в дохід держави судовий збір у сумі 2 342,76 грн..

Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги в сумі 4 250,00 грн. (Т. 2, а. с. 108 114, Т. 2, а. с. 253 256 зворотна сторона).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 року касаційні скарги ОСОБА_2 та Одеської державної академії будівництва та архітектури залишені без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. набрала законної сили 29.11.2018 року.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду за який необхідно стягнути середній заробітку за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року.

3.4Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не врахував обставин, викладених у запереченнях на заяву ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

В запереченнях на заяву Одеська державна академія будівництва та архітектури вказує на те, що додаткові вимоги висунуті після набрання чинності рішення суду мають розглядатись в порядку позовного провадження.

Так, постановою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018р. скасовано рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22.03.2018р. та ухвалене нове, за яким задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури (надалі - Академія) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку в сумі - 92 183,32 грн. за час вимушеного прогулу, моральної шкоди в сумі - 2 000,00грн. та витрат на надання правової допомоги в сумі - 4 250,00 грн..

Рішення про поновленні на роботі підлягає негайному виконанню

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника, тобто в межах цивільної справи №522/18425/17 за позовом ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього .

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України).

При таких обставинах, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі є спором про оплату праці.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.10.2019 р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 р. у справі № 522/18425/17, скасовано, позов ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеської державної Академії будівництва та архітектури № 530/ВК від 31 серпня 2017 р. про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури. Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 : середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 31 серпня 2017 р. по 29 листопада 2018 р. включно, у розмірі - 92 183,52 грн. = 312 робочих днів х 532,60 грн. (середньоденна заробітна плата); відшкодування моральної шкоди у розмірі - 2 000,00 грн.; витрати на надання правової допомоги в сумі - 4 250,00 грн. Стягнуто з Одеської державної Академії будівництва та архітектури в дохід держави судовий збір у сумі - 2 342,76 грн.

На час розгляду заяви ОСОБА_1 не поновлено на роботі та відповідно постанову Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. у справі № 522/18425/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури, не виконано.

Колегія суддів критично відноситься до нового доказу, наданого у суді апеляційної інстанції стороною відповідача, а саме - наказу № ВК/466 від 07.08.2019 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 , оскільки вказаний доказ не було подано у встановлений законом та судом строк до суду першої інстанції. У порушення вимог до ч. 3 ст. 367 ЦПК України Одеською державною Академією будівництва та архітектури не було надано доказів неможливості подання вказаного наказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому, до розгляду судом апеляційної інстанції вказаний наказ не приймається. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду заяви Одеської державної Академії будівництва та архітектури про відстрочення виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі (Т. 3, а. с. 2 3) остання не вказувала про наявність наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до постанови апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури.

Відповідно до Контракту від 05.11.2014 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури строком до 31.08.2019 року.

Тобто, 31.08.2019 року дія контракту припинилась, що також підтверджується наказом про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку контракту. Доказів оскарження вказаного наказу апеляційному суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. саме протягом дії вищевказаного контракту, протягом якого між сторонами існували трудові правовідносини, а саме - за період з 29 листопада 2018 року (день ухвалення рішення про поновлення на роботі) по 31 серпня 2019 року (день закінчення дії контракту), тобто за 186 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає - 532,60 грн.

186 робочих дні х532,6 гривень (середньоденна заробітна плата) = 99 063,6 гривень.

Таким чином, підлягає стягненню з Одеської державної академії будівництва та архітектури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. за період - з 29 листопада 2018 року по 31 серпня 2019 року, в розмірі - 99 063 (дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят три) гривні 60 копійок.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Криворучко Вікторії Олегівни, діючої від імені Одеської державної академії будівництва та архітектури, є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повні мірі відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення підлягає зміні в частині визначення періоду за який стягується середній заробіток за час затримки виконання рішення суду та розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Криворучко Вікторії Олегівни, діючої від імені Одеської державної Академії будівництва та архітектури задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з Одеської державної академії будівництва та архітектури (адреса місцезнаходження 65029, м.Одеса, вул. Дідріхсона,4, Код ЄДРПОУ - 02071033) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 р. у справі № 522/18425/17, за період з 29 листопада 2018 року по 31 серпня 2019 року, в розмірі - 99 063 (дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 06 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе