ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/424/21
Провадження № 22-ц/4820/1769/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В.,Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 676/424/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2021 року в складі судді Семенюк В.В. у справі за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 15242 грн. 38 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Анкету-заяву № б/н від 05 лютого 2010 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначав, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердив ознайомлення та надання йому документів в письмовому вигляді. Крім того, 05 лютого 2010 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Отже ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 500 грн., який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено, для користування кредитним картковим рахунком він отримав кредитну картку, яка також в подальшому перевипускалася.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 14 грудня 2020 року має кредитну заборгованість в розмірі 15242 грн. 38 коп., яка складається з 12287 грн. 74 коп. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 12287 грн. 74 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2954 коп. 64 коп. заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним кредитний договір від 05 лютого 2010 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, ОСОБА_1 посилався, що 05 лютого 2010 року йому було надано картку для отримання виплат і він підписав саме заяву на видачу картки. Такий бланк заяви був наданий банком, яку він підписав, разом з отриманої карткою для виплат йому видали ще й кредитну картку «Універсальна», але ніяких роз`яснень про правила надання банківських послуг чи інформації про умови кредитування йому не надавали і такі документи він не підписував. Також йому не роз`яснили графік внесення платежів, не повідомили про відсоткову ставку щодо користування кредитними коштами, розмір комісії, пені та штрафів за користування кредитним лімітом. За таких обставин, кредитний договір є недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм ст.ст. 207, 626, 628, 1054, 1055 Цивільного кодексу України та положень Закону України « Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування».

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2021 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 8003 грн. 92 коп. кредитних коштів, відшкодовано з Державного бюджету України на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 1191 грн 75 коп, в решті позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні всієї суми заборгованості за тілом та відсотками, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. В іншій частині рішення суду банк не оскаржує.

Так, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, оскільки 05 лютого 2010 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, крім того ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, тобто сторони погодили всі умови кредитування. Довідка підписана відповідачем є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Із наданої виписки чітко видно, що відповідач користувався кредитними коштами, шляхом зняття кредитних коштів через банкомати та розрахувався кредитною карткою за придбаний товар в магазинах. Крім того, наданий банком розрахунок заборгованості не був спростований в ході розгляду справи, оскільки ніяких економічних експертиз не призначалося. Таким чином, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки розмір відсотків за прострочення виконання зобов`язання був погоджений сторонами у підписаній відповідачем Довідці про умови кредитування.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 8003 грн. 92 коп. кредитних коштів та визнання кредитного договору недійсним в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 05 лютого 2020 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

При цьому, 05 лютого 2010 року ОСОБА_1 , підписав Довідку про умови кредитування з використання кредитної картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» згідно якої розмір базової процентної ставки за кредитом становить 2,5 % в місяць, розмір щомісячних платежів становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн , строк внесення коштів до 25 числа кожного місяці наступного за звітним, комісія за зняття коштів 4% від суми операції, визначений розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 500 грн, вказаний розмір кредитного ліміту в подальшому був збільшений до 14 000 грн та зменшений до 0, 00 грн.

На виконання умов договору Колеснику було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до 09/2023 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 15242 грн. 38 коп., яка складається з 12287 грн. 74 коп. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, 2954 коп. 64 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14 грудня 2020 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05 лютого 2010 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписку по рахунку.

Крім того, банком надано Довідку про умови кредитування від 05 лютого 2010 року, згідно якої сторони погодили, що базова процентна ставка за користування кредитом 2,5% в місяць.

Стаття 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з самого розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 05 лютого 2010 року в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік, з 01 вересня по 31 березня 2015 року процентну ставку було збільшено до 2,9% в місяць або 34,8% річних, а з 01 квітня 2015 року до 31 липня 2020 року розмір процентної ставки ще збільшено до 3,6% в місяць або 43,2 % річних, а з 01 серпня 2020 року 14 грудня 2020 знижено до 3,5% в місяць або 42 % річних.

З врахуванням заборгованості по кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку було нараховано заборгованість по процентах.

Таким чином, позивачем з 01 вересня 2014 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами збільшено в односторонньому порядку, тобто заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 3% в місяць або 36% річних, що не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення процентної ставки не можу бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком.

Іншого розрахунку банк суду не надав.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами.

Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, який відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при застосуванні норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія судів приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 2,5% в місяць або 30 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із виписки по руху грошових коштів вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість.

Так, з 29 квітня 2011 року по 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 зняв кошти на суму 43085 грн 27 коп, а повернув банку кошти в сумі 35081 грн 35 коп, тому, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд ухвалив законне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача кредитні кошти в сумі 8003 грн. 92 коп.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитними коштами є неналежним доказом в цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з цих підстав про необґрунтованість відмови в частині позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід відхилити.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова