ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1144/19
Провадження № 22-ц/4820/1780/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М.,Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 679/1144/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року в складі судді Базарника Б.І. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором №1536-007/07Р від 20 серпня 2007 року у розмірі 130 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 20 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1536-007/07Р, за умовами якого банк надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 42000 доларів США на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальникові з 20 серпня 2007 року до 20 серпня 2032 року із сплатою 12,49 % річних. Згідно п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник має погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь час прострочення. Крім того, 20 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_4 було укладено ще й Договір поруки № 1536-007/07Р.

31 травня 2017 року, між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором кредиту № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року, перейшло до позивача.

Проте, оскільки ні позичальник, ні поручитель належним чином не виконують взятті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, тому станом на 24 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 130 000 грн, яку фінансова компанія, просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, крім того судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. Так апелянт вказує, що ними було доведено факт існування кредитних правовідносин між банком та відповідачами, що підтверджується належним чином завіреною копією Анкети клієнта від 09 серпня 2007 року, копією анкети поручителя від 09 серпня 2007 року, копією заяви позичальника від 21 серпня 2007 року та пам`яткою клієнта, щодо умов кредитування, тарифів та орієнтовну сукупну вартість кредиту підписану особисто позичальником. Згідно розпорядження обліково-операційного управління від 21 серпня 2007 року відповідно до Кредитного договору № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року, було відкрито рахунок № НОМЕР_1 на який віднесено суму у розмірі кредитування та видано готівкою через відділення «Рівненська обласна дирекція» АКБ «Правекс-банк» у розмірі 42 000,00 доларів США. Проте, станом на 24 липня 2019 року відповідачами неналежним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої підтверджено наданим розрахунком від 16 лютого 2021 року, отже посилання суду на необґрунтованість позовних вимог через відсутність належного розрахунку заборгованості є необґрунтованими. Також, незаконним є висновок суду, про пропуск шестимісячного строку на звернення до суду відносно стягнення заборгованості з поручителя, адже строк дії договору поруки до 20 серпня 2035 року. Оскільки, банком не було пред`явлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, отже строк виконання основного зобов`язання не змінювався і настане 20 серпня 2032 року. Таким чином, фінансовою компанією строк позовної давності щодо стягнення кредитних коштів не був пропущений, адже позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому, ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просило скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокат Волков С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Посилається, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості за Кредитним договором у розмірі, стягнення якої вимагає позивач. Також, представник відповідачів зазначив, що в матеріалах справи наявна вимога від 09 червня 2017 року № 1536-007/07Р ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про повне дострокове виконання зобов`язання за Кредитним договором. До суду із даним позовом до поручителя ОСОБА_2 ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулась 25 липня 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, тому судом вірно застосовано положення ч.4 ст.559 ЦК України, в тій редакції, яка була чинна на час виникнення спірних відносин, отже порука щодо вимоги за Кредитним договору до ОСОБА_3 припинена. Також судом, зроблено законний висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності відносно стягнення всієї суми заборгованості з основного боржника. Оскільки згідно наявних у справі відомостей вбачається, що останній платіж відповідача за кредитом здійснено 11 серпня 2008 року, таким чином з урахуванням п. 4.4 та п. 6.1.7 кредитний договір достроково припинив строк дії 11 вересня 2008 року і з вказаної дати у позивача виникло право вимоги достроково погасити заборгованість за кредитом, а позивач звернувся до суду з позовом після закінчення строку позовної давності, тому законним є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», правонаступником якого в даних зобов`язаннях є ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1536-007/07Р, за умовами яким останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 42000 доларів США на строк до 20 серпня 2032 року зі сплатою 12,49 % річних.

Згідно з пунктом 4.1 договору сплата кредиту має здійснюватись шляхом внесення позичальнику банку рівними частинами в сумі 140 доларів США до 10 числа наступного місяця щомісячно.

Пунктом 4.4 кредитного договору встановлено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

На забезпечення виконання зобов`язань за даним договором кредиту, 21 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», правонаступником якого в даних зобов`язаннях є ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), укладено договір поруки, за яким поручитель взяла на себе солідарну майнову відповідальність з позичальником ОСОБА_1 виконання ним зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2007 року.

За змістом пункту 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед кредитором в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1

31 травня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про купівлю-продаж прав вимоги за кредитами, за умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 1536-007/07Р від 20 серпня 2007 року перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Позичальник ОСОБА_1 , з вересня 2008 року неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором, останній платіж за договором в сумі 140 доларів США сплатив банку 11 серпня 2008 року.

В зв`язку з цим позичальник допустив заборгованість за кредитним договором, яка згідно реєстру боржників на момент відступлення права вимоги за договором станом на 31 травня 2017 року становила 1645601 грн., з яких 796971,79 грн. борг по тілу кредиту; 857630,02 грн. по процентах за користування кредитом.

При цьому, згідно заявлених позовних вимог, позивач просив суд стягнути борг в розмірі лише 130 000 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У відповідності до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

У справі, яка переглядається, пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається терміном з 20 серпня 2007 року по 20 серпня 2032 року.

У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 4.4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц, у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 372/2649/16-ц , від 24 червня 2020 року у справі № 381/4598/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 667/7582/15.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідно до графіка погашення кредиту та умов договору відповідач ОСОБА_1 здійснив 11 серпня 2008 року, а тому за умовами пункту 4.4 кредитного договору строком повернення кредиту вважається 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виникло прострочення вересень 2008 року, тобто 11 жовтня 2008 року.

Таким чином, у межах строку кредитування до 20 серпня 2032 року, відповідач зобов`язаний був повертати позивачеві кредитні кошти та сплачувати проценти за їх користування періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа наступного місяця, а починаючи з 11 жовтня 2008 року зобов`язаний був повернути ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», всю суму кредиту та нараховану заборгованість, а тому саме з цієї дати для позивача розпочався перебіг позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В той же час ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Судом установлено, що, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідно до графіка погашення кредиту та умов договору відповідач ОСОБА_1 здійснив 11 серпня 2008 року, то за умовами пункту 4.4 строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 11-й наступного за місяцем, у якому виникло прострочення вересень 2008 року, тобто 11 жовтня 2008 року.

Після зміни строку виконання зобов`язання (11 жовтня 2008 року) всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

Таким чином, з 11 жовтня 2008 року у ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав.

З позовом до суду правонаступник ПАТ КБ «Правекс-Банк» - ТзОВ «Фінансова компанія» Довіра і Гарантія» звернулося - 25 липня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідачів подав суду заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні спору.

З врахуванням викладеного, обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»" до ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту.

Щодо позовних вимог до поручителя ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Не пред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.

Оскільки згідно із положенням пункту 4.4 строк виконання основного зобов`язання було змінено на 11 жовтня 2008 року, то на момент звернення до суду із цим позовом 25 липня 2019 року порука ОСОБА_6 припинилася, а тому позов в частині вимог до поручителя не підлягає задоволенню саме з цих підстав, а рішення суду про відмову в позові до поручителя є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що обов`язковою умовою для зміни строку виконання основного зобов`язання є направлення банком письмової вимоги позичальнику і поручителю є необґрунтованими, оскільки суперечить умовам п. 4.4 кредитного договору та відповідним правовим позиціям Верховного Суду.

Також суд не приймає до уваги твердження апелянта, що договір поруки діє до 20 серпня 2035 року, так як вказано вище позивач звернувся до суду з позовом до поручителя з пропуском шестимісячного строку після зміни строку виконання зобов`язання на підставі пункту 4.4 кредитного договору - 11 жовтня 2008 року.

Не впливає на правильність рішення суду і помилкове посилання суду на редакцію ст. 559 ЦК України.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова