Справа № 446/475/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
секретаря судового засідання Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам"янка-Бузької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
Позивач подала до суду позовну заяву, в якій просять визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.
Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер дідусь позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.03.1999р..
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 24.02.1990р. на підставі рішення №18 від 31.01.1990р. Кам`янка-Бузького райвиконкому зареєстрованого Червоноградським МБТІ 24.02.1990р. у реєстровій книзі під №12, будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.01.1991р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 , членами даного колгоспного двору були - дружина, ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 , невістка - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_7 , та онука - ОСОБА_8 . Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/7 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 1999 року ОСОБА_2 склав заповіт згідно якого належний йому на праві власності житловий будинок і все майно, яке буде належати йому на момент смерті він заповів своїй онучці ОСОБА_8 , 1989 року народження.
Відповідно до довідки № 649 від 23.12.2020 року ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з ним була зареєстрована і проживала його дружина - ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла бабця позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 19.05.2005р.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 заповіт не складала.
Відповідно до довідки №648 від 23.12.2020 року ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
За таких обставин, ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Батько позивачки та син покійного, ОСОБА_4 своєю заявою №3-44 від 19.11.2020 року відмовився від належної йому частки в спадщині після смерті батька на користь ОСОБА_1 .
Окрім цього, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 своїми заявами відмовились ві своїх часток в майні колгоспного двору на користь ОСОБА_1 .
Проте, коли ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса по місцю проживання з наміром прийняття спадщини їй було відмовлено, так як частки в майні колгоспного двору не були визначені, а також через виявлені розбіжності у правовстановлюючих документах і рекомендовано звернутись в суд.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт в Червоноградському БТІ на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Камянка-Бузький районний суд Львівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Суддя : Самсін М.Л.