КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року місто Київ.

Справа 755/12210/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15553/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року (постановлену в складі судді Арапіної Н.Є., інформація щодо дати складання повного тексту ухвали відсутня) про забезпечення позову

за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП», третя особа: Приватий нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Людмили Володимирівни про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності.

До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та уповноваженим товариством особам здійснювати дії щодо примусового входження в будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено повністю.

Накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та уповноваженим товариством особам здійснювати дії щодо примусового входження в будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «АСАП», 07.09.2021 року звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду та постановити нову якою заяву про забезпечення позову задовольнити частково, а саме накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволення інших вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.

Вказує в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваною ухвалою Відповідача, як власника, безпідставно обмежено у здійсненні права володіти, користуватися і розпорядження належним йому нерухомим майном, чим порушено вимоги ст.ст.316, 319,321 ЦК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки Позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Таким чином відсутні підстави вважати, що незастосування вказаних в заяві представника Позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання можливого рішення суду даній справі.

01 листопада 2021 року від ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «АСАП» є такою, що не підлягає задоволенню, застосовуючи заходи забезпечення позову, Дніпровський районний суд м. Києва достеменно перевірив відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа з позовними вимогами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 доводи скарги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.2 та п.4 позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. З ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконанні можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантуватй виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. І

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод Та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосудця і задоволених вимог позивача (заявника) Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що

26.12.2007 р. між Позивачем та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 122/П/76/2007-840, за яким позичальнику було надано кредит на купівлю нерухомості в сумі 124 582,50 доларів США.

В подальшому ПАТ «КБ «НАДРА» відступило право вимоги за вказаним договором на користь ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» шляхом укладення Договору № GL3N017514 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.05.2020 р., яке в подальшому відступило право вимоги до Позивача на користь ТОВ «ФК «АСАП» шляхом укладенню договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги грошових зобов`язань № 04.09/2020 ДФ-1 від 04.09.2020 р. та Договору про відступлення права вимоги заІпотечним договором, укладеним 04.09.2020 р.

Таким чином ТОВ «ФК «АСАП» набуло права і обов`язки Кредитора і Іпотекодержателя у правовідносинах з Позивачем.

Оскільки ТОВ "ФК "АСАП" звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб, набувши право власності на іпотечне майно, а позивач в даній справі оспорює законність такого переходу, він звернувся до суду з позовними вимогами про скасування запису державного реєстратора про перехід право власності на іпотечне майно до правонаступника кредитора та про визнання права власності. Інших позовних вимог позивачем не заявлялось.

Накладаючи арешт на предмет іпотеки ( спірну квартиру), а також забороною здійснювати реєстраційні дії щодо переходу права власності на це майно суд унеможливив перехід права власності на предмет іпотеки від правонаступника кредитора до інших осіб.

Тобто, вжиття такого заходу є достатнім для унеможливлення виконання рішення суду в даній справі, а також забезпечує ефективний спосіб захисту позивачів в межах заявлених позовних вимог, оскільки накладення арешту унеможливлює перехід права власності на іпотечне майно до інших осіб, відповідно не виникне необхідність залучення до розгляду справи інших осіб та збільшення позовних вимог.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги нате, що обрані Позивачем способи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «АСАП» вчиняти будь-які дії з володіння, користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не направлені на забезпечення виконання можливого рішення суду про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру та не забезпечать ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки Позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси Позивача на той випадок, коли Відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «ФК «АСАП» та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій, заборони ТОВ «ФК «АСАП»-та уповноваженим товариством особам здійснювати дії щодо примусового входження в будинок, що знаходитеся за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1І7 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Апеляційний суд встановив, що за обставинами даної справи відсутні підстави вважати, що незастосування всіх одночасно, вказаних в заяві представника Позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання можливого рішення суду в даній справі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони проводити реєстраційні дії щодо переходу права власності на це майно лише тимчасово обмежує право Відповідача щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у його власності, та забезпечує збереження балансу інтересів сторін та узгоджувалось із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Висновок суду про необхідність вжиття судом першої інстанції одночасно з накладенням арешту та забороною здійснювати реєстраційні дії щодо переходу права власності, інших заходів забезпечення позову є помилковим та порушує вищенаведений баланс.

Так, предметом даного позову є вимога колишнього власника Майна до особи, яка набула право власності на спірне майно. Правомірність такого набуття не спростована, допоки спір про право між сторонами не буде вирішений судом.

У той же час вжиті заходи забезпечення позову стосуються заборони Певних дій. Більше того, наклавши таку заборону, суд констатував неправомірність володіння спірним майном Відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Отже, інші, окрім арешту, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову очевидно є неспівмірними з предметом заявлених у справі позовних вимог, є невиправданим надмірним обмеженням прав власника на спірне майно.

Посилання представника позивача на те, що виселення чи зняття з реєстрації нинішніх мешканців квартири, а також вселення до квартири сторонніх осіб призведе до необхідності заявляти нові позовні вимоги, колегія суддів не приймає з огляду на те, що вселення, зняття з реєстрації або виселення з іпотечного майна може бути проведено лише в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів Позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог Заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який Заявник просив вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд мав прийти до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову частково, а в задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові від 19.02.2021 р. у справі № 643/12369/19 Верховний Суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (судця) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог:

пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Верховний Суд роз`яснив, що:

арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна;

заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Згідно ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями зокрема є ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається зокрема з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Але суд першої інстанції «мотивує» оскаржувану ухвалу лише цитуванням норм ЦПК України, що регулюють вжиття судом заходів забезпечення позову та посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», але фактично оскаржувана ухвала не містить мотивувальної частини судового рішення, судом ніяким чином не обґрунтована доведеність Заявником необхідності застосування інших заходів забезпечення позову окрім накладення арешту.

Тобто фактично мотивувальна частина в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутня і зводиться лише до цитування норм процесуального законодавства та Постанови Пленуму Верховного Суду України, що регулюють забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Невмотивованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо застосування судом інших заходів забезпечення позову окрім накладення арешту залишає нез`ясованим факт існування обставин стосовно того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначена ж обставина, згідно з частиною 3 статті 153 ЦПК України, є фактично умовою застосування заходів забезпечення позову. Відсутність такої умови перешкоджає застосуванню таких заходів забезпечення.

Внаслідок чого оскаржувана ухвала про застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії не лише не містить умови для їх застосування, але й не відповідає змістовній меті застосування цих засобів: забезпечення виконання потенційно можливого рішення, яким позовні вимоги Позивача будуть задоволені.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, за таких обставин, ухвала районного суду в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та уповноваженим товариством особам здійснювати дії щодо примусового входження в будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволені цих вимог.

Розподіл судових витрат, в тому числі і щодо оскарження ухвали про забезпечення позову, має бути зроблено районним судом по завершенню розгляду даної цивільної справи, в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП» та уповноваженим товариством особам здійснювати дії щодо примусового входження в будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати та постановити в цій частині нову, якою відмовити у задоволені цих вимог.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик