Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2776/20 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 63 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Галацевич О.М.

за участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/2776/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Коцюбою О.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати йому ключі від вхідних дверей до вказаної квартири.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, шо він є власником ј частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Інша частка квартири, у розмірі ѕ, належить ОСОБА_2 . Після набуття позивачем у власність квартири він розпочав ремонт у ній та завіз у помешкання цінні речі. Однак, через три тижні співвласником стала ОСОБА_2 , яка замінила замок у вхідних дверях даної квартири, у зв`язку з чим позбавила позивача можливості потрапити до помешкання квартири. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 серпня 2019 року, залишеним в силі рішенням Житомирського апеляційного суду, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про припинення права власності ОСОБА_1 на ј частки вищевказаної квартири з виплатою грошової компенсації. Однак, незважаючи на наявність вказаного рішення суду, ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні вказаною квартирою та відмовляється надавати ключі від вхідних дверей, а тому з метою захисту своїх порушених прав останній звернувся до суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей до вказаної квартири. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи. Зокрема, не врахував, що позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Долучений позивачем до позовної заяви лист від 29 січня 2020 року, адресований ОСОБА_2 , в якому ОСОБА_1 вимагав надати ключі від квартири, а саме вислати бандероллю на його адресу та вимагав припинити розповсюдження неправдивої інформації про нього, не свідчить про створення перешкод у користуванні квартирою. Крім того, відсутні докази, які підтверджують факт заміни ключів після набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 та неможливістю ОСОБА_1 потрапити в спірну квартиру. В свою чергу, висновок суду першої інстанції, що дії відповідача не відповідають нормам закону та те, що у відзиві ОСОБА_2 не заперечила відносно того, що вона не надає ключі від вхідних дверей позивачу ОСОБА_1 та чинить йому перешкоди у доступі до спірної квартири спростовуються матеріалами справи, зокрема відзивом на позовну заяву. Таким чином, висновок суду щодо наявності перешкод у користуванні спірною квартирою, які чиняться відповідачем, є помилковим.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ним було додано лист від 29 січня 2020 року, направлений на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , який нею було отримано та акти, зі змісту яких вбачається, що наявний у позивача ключ від вхідних дверей не підходить до замка спірної квартири і в присутності свідків позивач телефонував ОСОБА_2 з проханням надати ключ, однак отримав від неї відмову. Натомість, ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечила наведені в позовній заяві обставини вчинення нею перешкод в користуванні позивачем спірною квартирою та заміни замка від вхідних дверей. Після набуття позивачем у власність частини спірної квартири, він розпочав в ній ремонт, завіз в дане помешкання цінні речі. Однак, через три тижні після цього, співвласником квартири стала відповідачка, яка замінила замок у вхідних дверях даної квартири. У зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості потрапити до спірного помешкання.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просили її задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником ј частини, а відповідач ОСОБА_2 власником ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.7,8).

Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2019 року у справі №285/19/19 ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні порядку користування спірною квартирою АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

Також рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 серпня 2019 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про припинення права позивача на частку у спірній квартирі, яка перебуває у спільній частковій власності (а.с.15-17).

Відповідно до положень ч.1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч.1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В частині першій статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у доступі до спірної квартири, не надає ключі від вхідних дверей спірного помешкання.

На підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог позивачем було подано до суду лист від 29 січня 2020 року, направлений на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , який нею було отримано 04.02.2020, та акт від 06.06.2020, зі змісту яких вбачається, що наявний у позивача ключ від вхідних дверей не підходить до замка спірної квартири і в присутності свідків позивач телефонував ОСОБА_2 з проханням надати ключ, однак отримав від неї відмову. Крім того, з поданого ОСОБА_2 до суду відзиву на позовну заяву вбачається, що остання не заперечувала чинення нею перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою та заміни замка від вхідних дверей.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, сторін у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

При цьому доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий Судді