ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9986/21 Справа № 212/8230/21 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , в інтересах, якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року представник ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач тривалий час був зайнятий повний робочий день на підземній роботі зі шкідливими умовами праці з 01.08.1990 року по 06.02.1994 року на шахті ш. «Першотравнева», правонаступником якої є відповідач, отримав професійне захворювання радикулопатія. Висновком МСЕК від 25.05.2011 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності. При переогляді МСЕК 19.06.2012 році позивачу визначено 25% стійкої втрати працездатності за наслідками професійного захворювання безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 150 000 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 гривень 00 копійок, без врахування податку з доходу фізичних осіб та на користь держави судові витрати в розмірі 908,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені позивача ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом не взято до уваги, що внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач постійно відчуває біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, що призводить до зниження сили та слабкості в нижніх кінцівках. У зв`язку з проходженням оглядів експертних комісій, призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також, посилається на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що основну частину своєї трудової діяльності в шкідливих умовах, позивач провів на ш. Ювілейна ПАТ «Суха Балка», а отже професійну працездатність він втратив перебуваючи у трудових відносинах з зазначеним підприємством.

Крім того, скаржник зазаначає, що позивач раніше вже звертався до суду з вимогами до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, а тому АТ «Кривбасзалізрудком» являється неналежним відповідачем по справі.

Суд першої інстанції помилково та безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого ВО «Кривбасруда» є управління «Кривбасгідрозахист» , після ліквідації якого все майно, права та обов`язки відійшли до ДП «Кривбасшахтозакриття», а у 2006 році спеціальний дозвіл на користування надрами було видано ВАТ «Північний ГЗК».

Таким чином, АТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем у справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав на шахті «Першотравнева» «Першотравнева-1», Першотравневого управління ВО «Кривбасруда», майно яких не увійшло до статутного фонду АТ «Кривбасзалізрудком».

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга як представника позивача так і апеляційна скарга відповідача підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з копії трудової книжки, що ОСОБА_1 у період з 27.07.1988 року по 06.02.1994 року працював підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт шахти «Першотравнева-1» в/о «Кривбасруда». 06.02.1994 року звільнений по переводу в РУ «Суха Балка» згідно п.5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 44-54)

Відповідно до Акту № 32 розслідування хронічного професійного захворювання від 22.04.2011 року позивачу встановлено професійне захворювання.: радикулопатія.

Згідно п. 16 Акту професійне захворювання виникло працюючи, зокрема: працюючи на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда» підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт з 01.08.1990 по 06.02.1994 року ОСОБА_1 , виконував роботи в умовах, які згідно з колективною- санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці основних груп підземних робочих ВО «Кривбасруда» і треста «Кривбасшахторохідка», характеризувались підвищеним рівнем фізичного навантаження. (а.с. 13-16)

В п. 17 даного Акту зазначено, що причиною професійного захворювання є робота на протязі 19 років 6 місяців в умовах важкої фізичної праці: рівень фізичного перенавантаження : маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну : 35-60 кг. При нормі 30 кг., статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 00 кг/с при нормі 7 0000 кг/с, робоча поза вимушена з нахилом тулуба до 30%: 36,8-61,2/2;8-9,5% за зміну при допустимій нормі 25,0%; нахили корпусу: 216-315 разів при допустимому 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості.

Згідно п. 19 особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є адміністрація шахти «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», за період з 2008 року по теперішній час начальник дільниці № 7 шахти «Ювілейна» ОСОБА_3 , порушення вимог ст.. 13 ЗУ «Про охорону праці», ст.. 153 КЗпП України.

Відповідно до висновку МСЕК від 25.05.2011 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності. ( а.с. 11-12).

При повторному переогляді висновком МСЕК 19.06.2012 року позивачу ОСОБА_1 встановлено повторно стійку втрату працездатності в розмірі 25% за професійним захворюванням безстроково. (а.с. 11-12)

У зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням позивач періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із історії хвороби (а.с. 17-48).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст.153,173 КЗпП Україний виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода за час його роботи також й на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не є правонаступником шахти «Першотравнева-1» ДВО «Кривбасруда», на якій працював позивач, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління.

З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління, як структурний підрозділ, ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423.

Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО « Кривбасруда » на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», як структурні підрозділи, ліквідовані.

Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, також була ліквідована.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263).

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», шляхом реорганізації, перетворено у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром».

Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248).

Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Однак, усі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 18 грудня 2019 року по справі №215/1589/18.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Першотравнева -1» , шахті «Першотравнева» працював позивач, оскільки ці шахти, як структурні одиниці, не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а були ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда», повинно нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту «Кривбасгідрозахист» частини майна державного виробничого об`єднання «Кривбасруда» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої, тому управління "Кривбасгідрозахист" було правонаступником частини ВО «Кривбасруда» до якої входили структурні підрозділи на яких працював позивач у шкідливих умовах, з наступних підстав.

Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».

Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант».

Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Першотравнева» де працював позивач з 1976 року по 1995 року є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахта «Першотравнева», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а були ліквідовані, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач звертався до суду з аналогічним позовом до ПАТ «Суха Балка», колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою суду залишено без розгляду, а посилання на те, що спір врегульовано мирним шляхом є припущенням відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги відповідача, що основну частину своєї трудової діяльності в шкідливих умовах, позивач провів на ш. Ювілейна ПАТ «Суха Балка», а отже професійну працездатність він втратив перебуваючи у трудових відносинах з зазначеним підприємством, оскільки відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 32, працюючи на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда» підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт з 01.08.1990 по 06.02.1994 року ОСОБА_1 , виконував роботи в умовах, які згідно з колективною- санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці основних груп підземних робочих ВО «Кривбасруда» і треста «Кривбасшахторохідка», характеризувались підвищеним рівнем фізичного навантаження.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 5 років 6 місяців, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 25%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , в інтересах, якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: