Справа № 346/4830/21
Провадження № 2/346/1835/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Матушевської Г.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його батько ОСОБА_4 , про що йому 14 вересня 1989 року виконкомом Коломийської районної ради видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення № 125 від 14 червня 1989 року.

На час ліквідації колгоспних дворів, станом на 01 липня 1990 року, як члени двору, в господарстві проживали: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, його дружина - ОСОБА_2 , 1933 року народження, та дочка - ОСОБА_3 , 1970 року народження. Таким чином, кожному із них належить по 1/3 частці будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер, про що 18 липня 2011 складено відповідний актовий запис за № 18.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом на 1/3 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Зазначає, що він прийняв спадщину за законом, згідно ст. 1261 ЦК України та подав до державного нотаріуса у визначений законом термін заяву про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 29275826 та копією даної заяви.

Інші спадкоємці за законом, якими є відповідачі, від своїх часток в спадковому майні відмовилися, про що подали нотаріусу відповідні заяви.

З метою оформлення права на спадщину звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовила йому, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що належить померлому.

Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Ілюк Оксана подала суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, і в свою чергу також подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, вказали, що не претендують на спадкове майно та свої частки в майні колгоспного двору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність", колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, головою якого був батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 5).

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору; його дружина - ОСОБА_2 , 1933року народження, та його дочка - ОСОБА_3 , 1970 року народження вказане підтверджується довідкою П`ядицької сільської ради від 27.05.2021 року № 64/02-32/23 (а.с. 29).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, та ще двоє членів колгоспного двору, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 68844 від 28 травня 2021 року право власності на спірне будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_4 , як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 вересня 1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14 червня 1989 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, про що 18 липня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 18 (а.с. 30) та відкрилася спадщина на законом яка складається із 1/3 частки спірного будинковолодіння.

Позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, з метою оформлення спадщини звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оформити спадкові права не в змозі у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що належить померлому, про що вказано нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 37).

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 від 14 червня 2021 року, його загальна площа складає 61,7 кв.м., житлова - 19,8 кв.м.

Згідно висновку про вартість майна від 10 вересня 2021 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 110 700 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а відповідачі, як члени колгоспного двору, в поданих суду письмових заявах вказали, що не претендують на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 та на свої частки у майні колгоспного двору і не заперечили проти визнання права власності на будинковолодіння за позивачем, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на ціле будинковолодіння.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 206, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_2 - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 61,7 кв.м. житловою - 19,8 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню позначену літерою Б, сарай позначений літерою В, вбиральню позначену літерою Г, комору позначену літерою Д, стайню позначену літерою Ж, сарай позначений літерою З, стодолу позначену літерою К, навіс позначений літерою Л, криницю позначену №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя П`ятковський В. І.