Справа № 522/9923/21
Провадження № 2/522/6906/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 вересня 2021 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Косіциної В.В.,

розглянув у в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з позовними вимогами в яких просить визнати дійсним укладений між громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої, договір купівлі-продажу, що зареєстровано на товарній біржі «Центральна Одеська біржа» за р.н. 4861 від 04.12.1998 року, та в МБТІ м. Одеси, 15.01.1999 року, запис про реєстрацію №кн307пр стр.54- р 457.

Ухвалою від 17 червня 2021 року по справі відкрито провадження та встановлений розгляду справи в загальному порядку, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 15 липня 2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті на 16.08.2021 року.

Судове засідання 16.082021 року була відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів.

07 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за її відсутністю, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Відповідачі відзив не надали, про слухання справи сповіщались за останньою відомою адресою та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщено не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин.

04.12.1998 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між громадянами ОСОБА_2 (яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 за довіреністю та за згодою матері ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким остання набув у власність 636/1000 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, покупець передав продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавці так і покупець виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують фактичний перехід права власності на вищевказану квартиру від продавців до покупця.

Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано в журналі реєстрації біржових правочинів, р.н. 4861 від 04.12.1998 року, та в КП «ОМБТІ та РОН», 15.01.1999 року, запис про реєстрацію №кн307пр стр.54- р 457.

З 12.03.1999 року позивач зареєструвала місце проживання у вказаній квартирі.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса з наміром розпорядитись вказаною квартиирою, однак, остання повідомила, що оскільки учасником договору була неповнолітня особа ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому існує необхідність у визнанні вказаного договору дійсним у судовому порядку.

При цьому, суд приймає до уваги ті обставини, що вказаний договір був укладений 04.12.1998 року.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1998 році, для надання йому оцінки слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що по недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі», тобто встановлений законом, спеціальний, порядок.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На той час державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювали комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

При цьому, договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, було віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, зважаючи на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, - право власності спадкодавця на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Натомість недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачу у належному оформленні її прав власності як власника майна.

Водночас, в договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 4861 від 04.12.1998 року зазначено, що договір подальшій нотаріальному посвідченню не підлягає.

Верховний суд у своїй постанові № 910/7164/19 від 28.05.2020 року наголосив на тому, що статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/ захисту в обраний спосіб.

При цьому вбачається, що відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та кореспондуючих положень ч.2 ст. 220 ЦК України суди повноважні розглядати питання про визнання договорів дійсними у разі недотримання нотаріальної форми при їх укладенні. Подальше нотаріальне посвідчення договору у такому випадку не вимагається.

З викладеного та зважаючи на те, що державний реєстр прав власності на нерухоме майно не містить відомостей про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною інформаційною довідкою, копія якої долучена до матеріалів справи та так само державний реєстр не містить відомостей про обтяження зазначеного нерухомого майна, що перешкоджали б задоволенню позову, суд доходить висновку про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту охоронюваних законом прав та інтересів щодо належного оформлення майна шляхом визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, а тому заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Із змісту договору купівлі-продажу №4861 від 04.12.1998 року, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, про що свідчить п.3 Договору.

Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України.

Письмовим доказом в даному випадку є відповідь КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 31.05.2021 року № 2391 від 27.05.2021 року, згідно якої за позивачем зареєстровано 636/1000 частин на підставі договору № 4861 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржою «Центральна Одеська біржа» 04.12.1998 року реєстрація від 15.01.1999 року.

Також суду надана копія втраченого договору купівлі продажу.

Крім того судом встановлено, що з 12.03.1999 року позивач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 та проживає в ній.

Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд вважає можливим поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень Європейської конвенції з прав людини ч. 1 ст. 6 кожна людина має право при визначенні її цивільних прав та обов`язків або при розгляді будь-якого кримінального звинувачення, яке йому пред`явлено, на справедливий та публічний судовий розгляд справи в розумні строки незалежним та безпристрасним судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона і продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, з урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263 265, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір №4861 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів, р.н. 4861 від 04.12.1998 року, та в КП «ОМБТІ та РОН», 15.01.1999 року, запис про реєстрацію №кн307пр стр.54- р 457, що укладено між ОСОБА_2 (яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 за довіреністю та за згодою матері ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 як продавцями та ОСОБА_1 , як покупцем.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 636/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 107,1 кв.м., житловою 68,5 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.

07.09.2021