Ухвала

Іменем України

06 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 466/7855/16-ц

провадження № 61-14552ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року у складі судді: Зими І. Є., та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевич А. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Варениці М. І. про закінчення виконавчого провадження, боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Варениці М. І. про закінчення виконавчого провадження, боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Скарга мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , та зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у користуванні вищевказаною квартирою, шляхом: демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та 11 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир № 11 та АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир № 11 та АДРЕСА_1 від шафи. Указане судове рішення було оскаржено в апеляційній та касаційній інстанції, судовими рішеннями цих інстанцій залишене без змін та набрало законної сили.

ОСОБА_1 вказувала, що в процесі виконання судового рішення 18 вересня 2020 року державним виконавцем Вареницею М. І. винесено дві постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 466/7855/16-ц від 10 травня 2017 року № 60556649 щодо боржника ОСОБА_3 та № 60556371 щодо боржника ОСОБА_4 ОСОБА_1 вважала вказані постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню, адже рішення суду, на її думку, повністю не виконано. Зокрема, вхідні двері у квартирі № 12 хоча тепер відкриваються всередину, проте встановлені неправильно, оскільки кріпляться з правої сторони, а повинні кріпитись, згідно проекту будинку АДРЕСА_1 - з лівої. Телевізійна антена демонтована не повністю, залишок такої на фасаді будинку у вигляді металевого кутника не демонтовано. Тому державним виконавцем не повністю виконано рішення суду від 08 грудня 2016 року та передчасно винесені оскаржувані постанови. ОСОБА_1 не має можливості користуватись квартирою за її цільовим призначенням, що спричиняє їй значні незручності.

ОСОБА_1 просила:

визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Варениці М. І. від 18 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 466/7855/16-ц від 10 травня 2017 року (ВП № 60556649, боржник - ОСОБА_3 ; ВП № 60556371 - боржник - ОСОБА_4 ) в частині закриття виконавчого провадження про зобов`язання боржників демонтувати вхідні двері і телевізійну антену, поновивши строк звернення зі скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для задоволення скарги відсутні, оскільки в процесі виконання рішення суду, що набрало законної сили, державний виконавець діяла з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Обставини, на які посилається ОСОБА_1 у своїй скарзі, що стосуються невідповідності дверей вимогам проекту будинку та встановлення обладнання для сушіння замість телевізійної антени на даху будинку, не були предметом розгляду у цивільній справі № 466/7855/16-ц. ОСОБА_1 не позбавлена звернутись з приводу наведеного до суду з окремим позовом. Окрім цього, суд зазначив, що строк звернення зі скаргою не пропущено, враховуючи дату отримання копій оскаржуваних постанов.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та зазначив, що державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Варениця М. І. діяла з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Колегія суддів звернула увагу, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Для зміни способу виконання суднового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Тому мотив апеляційної скарги про те, що державний виконавець фактично не завершив виконавче провадження, оскільки вхідні двері в квартирі №12 , які відкриваються всередину, встановлені неправильно, так як закріплені з правої сторони, хоча згідно проекту будинку повинні бути закріплені з лівої сторони, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішенням суду, яким вирішено не чинити перешкод позивачці шляхом встановлення дверного полотна, що відкриваються до середини, не вирішувалось з якої сторони має бути встановлено дверне полотно, а визначалось, що таке має відкриватись всередину квартири, що і було добровільно виконано боржниками, у зв`язку з чим, у свою чергу, і було винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження. Заміна боржником дверного полотна у такий спосіб, щоб двері не чинили перешкод позивачці відповідає способу виконання судового рішення. водночас ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з новим позовом, якщо вважає, що саме такими діями сусідів - боржників у виконавчому провадженні, порушуються її права.

Апеляційний суд вказав, що відсутні підстави для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року в частині щодо відмови у задоволенні скарги про скасування постанови державного виконання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неповним виконанням рішення суду в частині демонтажу антени. Оскільки із наданих суду першої інстанції доказів вбачається, що телевізійна антена демонтована, у зв`язку з чим державним виконавцем, у присутності боржників, стягувача та понятих, складено акт від 26 січня 2018 року. Водночас державним виконавцем, при зовнішньому огляді фасаду будинку встановлено, що у квартирі № 12 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону. Тому доводи апеляційної скарги про те, що телевізійна антена повністю не демонтована, оскільки залишок антени у вигляді металевого кутника не демонтовано, спростовується наведеним.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, у якій спросить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови апеляційного суду отримано нею поштою 29 липня 2021 року. На підтвердження указаних обставин суду надано ксерокопію конверту, адресованого Львівським апеляційним судом ОСОБА_1 із номером штрихкодового ідентифікатора № 458 та роздруківку із сайту АТ «Укрпошта» щодо вручення указаного поштового відправлення 29 липня 2021 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому існують підстави для його поновлення.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення в частині зобов`язання боржників демонтувати вхідні двері і телевізійну антену не виконано у повному обсязі. Зокрема, вхідні двері у квартирі № 12 , хоча тепер і відкриваються всередину, проте встановлені неправильно, оскільки кріпляться з правої сторони, а повинні кріпитись, згідно проекту будинку АДРЕСА_1 - з лівої. Телевізійна антена демонтована не повністю, залишок такої на фасаді будинку у вигляді металевого кутника не демонтовано. Повторне відкриття виконавчого провадження свідчить про безпідставність та незаконність акту від 26 січня 2018 року та про неможливість його використання як належного доказу. Не зважаючи на обізнаність із указаними обставинами щодо невиконання судового рішення, державний виконавець повторно склав 26 листопада 2019 року акт про те, що боржниками рішення суду виконано. Указаний акт також необґрунтовано враховано судом як доказ. Покликання суду першої інстанції на те, що такі вимоги не були предметом розгляду при постановленні рішення є безпідставним, адже ставились вимоги про демонтаж антени та зміну сторони відкривання дверей, і спрогнозувати, що відповідач встановить двері не у відповідності до проекту, ОСОБА_1 не могла. Факт неповного виконання рішення суду підтверджується долученими фотосвітлинами, з яких вбачається наявність на фасаді будинку кріплення антени та здійснення монтажу дверей не у відповідності до проекту з лівої сторони. Апеляційним судом безпідставно застосовано норми статті 16 ЦК України в частині визначення понять «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення та необґрунтовано постановлено, що заміна боржником дверного полотна у такий спосіб, щоб двері не чинили перешкод позивачу відповідає способу виконання судового рішення. Аналогічні порушення норм матеріального та процесуального права допущено апеляційним судом при відмові у задоволення скарги в частині демонтажу антени.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 08 грудня 2016 року. Яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , та зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні квартирою № 11 на АДРЕСА_1 шляхом: демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та 11 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир № 11 та АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир № 11 та АДРЕСА_1 від шафи.

Після набрання рішенням законної сили Шевченківським відділом ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження № 60556649 і № 60556371.

26 січня 2018 року державним виконавцем складено акт у присутності боржників, стягувача та понятих про часткове виконання рішення суду. Зокрема про те, що при зовнішньому огляді фасаду будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що у квартирі № 12 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону. В цій частині, 27 липня 2018 року, керуючись вимогами пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої скеровано до суду та сторонам і яка не оскаржувалася учасниками провадження в порядку та строки встановлені Законом.

На підставі повторної заяви ОСОБА_1 від 08 листопада 2019 року, державним виконавцем 11 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано вимогу боржникам, яким надано термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. У своїй заяві ОСОБА_1 вказувала, що рішення суду повністю не виконано, а саме: вхідні двері у квартирі № 12 , хоча відкриваються всередину, проте встановлені неправильно, кріпляться з правої сторони, а не з лівої, тобто з порушенням проекту будинку АДРЕСА_1 . Телевізійна антена демонтована не повністю, залишок такої на фасаді будинку у вигляді металевого кутника не демонтовано.

26 листопада 2019 року при виході за вказаною адресою державним виконавцем складено акт про те, що боржниками рішення суду виконано шляхом встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири. При зовнішньому огляді фасаду будинку встановлено, що у квартирі № 12 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону. Таким чином, боржниками рішення суду фактично виконано за власний рахунок в частині демонтажу металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 зі встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири, а також демонтовано за власний рахунок телевізійну антену, встановлену на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та № 11 .

18 вересня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вареницею М. І. винесено постанови про закінчення виконавчого провадження № 60556649 та № 60556371.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Встановивши, що постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Варениці М. І. від 18 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 466/7855/16-ц від 10 травня 2017 року (ВП № 60556649, боржник - ОСОБА_3 ; ВП № 60556371 - боржник - ОСОБА_4 ) ухвалено з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Варениці М. І. про закінчення виконавчого провадження, боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук