справа №619/4050/21
провадження №2/619/1389/21
19 листопада 2021 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання Мєщан І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно сформованого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» від 24.10.2007, житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований на праві приватної власності за позивачем - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В., зареєстрованому в реєстрі за №1-2477.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.12.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з червня місяця 2020 року і по теперішній час за вищезазначеною адресою не проживав і не проживає, що підтверджується актом депутата Солоницівської селищної ради від 21.05.2021 та довідкою від 25.05.2021 наданою Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області.
Особистих речей відповідача у житловому будинку немає, поштова кореспонденція на його ім`я не надходить, тобто він змінив місце свого проживання, вибувши в інше місце та з цього приводу, втратив право користування належним позивачу житловим будинком з зазначеного часу.
У зв`язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
У судове засідання представник третьої особи - Солоницівської селищної ради Харківської області не з`явився, згідно заяви, просив розглянути справу за його відсутності, та вирішити справу на розсуд суду за наявними в матеріалах справи доказами. Тому суд розглядає справу у його відсутності на тих доказах, які надані до судового засідання.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутністю в заочному судовому засіданні, на підставі тих доказів, які наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
Судом установлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно сформованого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» від 24.10.2007, житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований на праві приватної власності за позивачем - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В., зареєстрованому в реєстрі за №1-2477.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.12.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з червня місяця 2020 року і по теперішній час за вищезазначеною адресою не проживав і не проживає, що підтверджується актом депутата Солоницівської селищної ради від 21.05.2021 та довідкою від 25.05.2021 наданою Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд, може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, суд визнає відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_2 за вказаною вище адресою.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 24.02.1996, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський (Дергачівський) район, смт Солоницівка, вул. Визволителів, буд. 6.

Суддя Н. Ю. Кононихіна