ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4750/21 Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1638/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданік В.В.

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Юськів І.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона», третя особа Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Маючи намір здійснити відчуження вищевказаного майна з`ясував, що згідно інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №240774301 від 18.01.2021 року на квартиру накладено арешт на підставі постанови АА 736661, 08.07.2004, ДВС Комсомольського РУЮ, державний виконавець Іванова CМ., зареєстровано 29.07.2004 року о 10:22:09 за №83434 реєстратором: Третя Херсонська державна нотаріальна контора.

27.01.2021 року він звернувся до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з письмовою заявою про звільнення майна з-під арешту, у зв`язку з тим, що арешт на належну йому квартиру накладений помилково, оскільки відносно нього жодних виконавчих проваджень на виконанні ДВС Комсомольського РУЮ не перебувало, на яку йому була надана відповідь про те, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду, у зв`язку із чим просив суд зняти арешт з спірної квартири.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона», третя особа: Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у (м. Одеса), про зняття арешту з майна закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неправильне встановлення обставин справи, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» доводи апеляційної скарги не визнало, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом і наявних у справі доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №12-01 від 09.04.1998 року (а.с.6).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №736661 від 08.07.2004 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4843 від 13.01.2004 року, виданому Комсомольським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВУВКГ 385,71 грн. (а.с.7).

Згідно інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №240774301 від 18.01.2021 року на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови АА 736661 від 08.07.2004, винесеної державним виконавцем Івановою CМ. ДВС Комсомольського РУЮ (а.с.8).

26.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про звільнення майна з-під арешту.

Листом Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) № 13506 від 11.03.2021 року повідомлено, що перевіркою інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, встановлено, що в системі, станом на 01.03.2021 року не обліковуються виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, інформації про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено. У зв`язку з відсутністю в АСВП відомостей про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно, не можливо при проведенні перевірки виконавчого провадження встановити факт винесення державним виконавцем постанови про арешт майна та в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язати держаного виконавця вилучити зазначений запис з Реєстру, тому в даному випадку арешт може бути знятий лише за рішенням суду (а.с10).

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 16 ЦК України, частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки законодавством передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Судом встановлено, що позивач є боржником за виконавчим листом, виданим на підставі судового рішення, тобто є стороною виконавчого провадження.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» підтвердило факт стягнення заборгованості з позивача у примусовому порядку в 2004 році, в підтвердження чого надало довідку про заборгованість ОСОБА_1 з наданих їх підприємством послуг, яка станом на червень 2004 року складала 384,20 грн.

Крім того, з наданої інформації вбачається, що за період з січня 2003 року по серпень 2007 року ОСОБА_1 не здійснював оплату послуг, наданих МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона», оплата заборгованості за період з січня 2003 року по серпень 2007 року у розмірі 779,81 грн погашена позивачем лише в серпні 2007 року.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що справи за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Про таке застосування наведених норм права заначив Верховний Суд в постановах від 04.11.2020 року у справі №520/7100/19 , від 06 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 та в інших.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона по справі №2-4843 є боржником та спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт.

Крім того, арешт накладено на квартиру з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не є боржником у виконавчому провадженні та відносно нього не відкрито будь-яких виконавчих проваджень колегією суддів не приймаються, оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження вказаних тверджень.

Відсутність інформації у Автоматизованій системі виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 не свідчить про те, що він не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, оскільки Автоматизована система виконавчого провадження почала працювати з 2017 року, в той час, коли виконавчий лист та накладення арешту на майно здійснено ще у 2004 році.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона», третя особа: Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у (м. Одеса) про зняття арешту з майна.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 18.11.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська