Справа №265/1736/20
Провадження №2/265/94/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В.,

за участю секретаря - Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , яка є приватним підприємцем та здійснює діяльність з надання послуг вантажоперевезень. Йому та його дружині на праві приватної власності належить автомобіль КАМАЗ моделі 5320, вантажний бортовий зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , придбаний у 2007 році та зареєстрований на ім`я його дружини. На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 грудня 2019 року громадянина ОСОБА_6 він уповноважений розпоряджатися автомобілем ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору. Для здійснення підприємницької діяльності приблизно з січня 2017 року він разом з дружиною за усною домовленістю з громадянкою ОСОБА_7 (головним бухгалтером фірми відповідачки ОСОБА_2 ) орендував бокси №№ НОМЕР_2 , розташовані по АДРЕСА_1 за 3 000 грн. на місяць для зберігання вищевказаних автомоблів, а також їх майна, а саме: мийки високого тиску (Karcher) 2 шт.; мастила моторного 600 літрів; антифрізу 40 літрів; тосолу - 80 літірів; поливальних шлангів 5 бухт; електростанції Yamaha 6,5 кВт 1 шт.; електростанції Кентавр 2,3 кВт шт..; приладу високого тиску для фарбування 1 шт., лещат верстатніх - 1 шт.; лещат ковальських 1 шт.; листів оцинкованих 83 шт.; радіатору вантажного автомобілю 2 шт.; автошин б/у 20 шт.; камер для автошин б/у 50 шт.; баку топливного для вантажних автомобілів 6 шт.; бочки ємністю 200 літрів 9 шт.; каністр ємністю 20 літрів 150 шт.; каністр ємністю 30 літрів - 45 шт.; електропили 1 шт., зварювального апарату 1 шт.; електродів 15 упаковок; болгарок 2 шт.; дрилей 3 шт.; акумуляторів 190 А 2 шт.; шланги високого тиску 360 шт.; дротів мідних 200 м; пушки для змащення вантажних автомобілів 1 шт.; ковша екскаваторного 400 мм 1 шт.; ковша екскаваторного 600 мм 1 шт.; тросу та стропу 25 шт.; електрорубанку 1 шт.; зарядно пускового пристрою 24 W 1 шт.; ямобура 1 шт.; насосу для перекачування палива 2 шт.; солідолу 2 відра по 25 кг; автомобільних фільтрів (повітряний, масляний та паливний) 80 шт.; інструментів для ремонту автомобілів (домкрату, ключів). Також в одному із орендованих боксів зберігався ескаватор навантажувач JCB 3СХ-4, номерний знак НОМЕР_3 , який належить дядьку його дружини - ОСОБА_5 . З січня 2017 року по вересень 2018 року його дружина кожен місяць перераховувала в рахунок оплати за орендовані гаражні бокси грошові кошти в сумі 3 000 грн. зі своєї банківської картки на картку ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними чеками. Однак в жовтні 2018 року вони з дружиною не змогли скористатися належними їм автомобілями та майном, оскільки ворота усих орендованих ними гаражів були завареними, на них встановлено сигналізацію. З цього приводу, 23 серпня 2019 року вони звернулися до поліції, відповідні відомості про це внесено до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування кримінального провадження. Через це вони і на даний час позбавлені можливості користуватися своїм майном. За його розрахунком розмір втрати доходів у зв`язку з невикористанням ним транспортних засобів більше року становить 720 000 грн. Крім цього, діями відповідачів їм заподіяно і моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, які вони понесли в зв`язку з позбавленням їх можливості здійснювати підприємницьку діяльність, отримувати стабільний дохід, втратили засоби для існування та докладають значних додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює в сумі 100 000 грн.

Просить суд:

-витребувати у відповідачки ОСОБА_2 усе належне йому майно і транспортні засоби, які перебувають у його власності та користуванні, а саме: автомобіль КАМАЗ моделі 5320, вантажний бортовий зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , придбаний у 2007 році та зареєстрований на ім`я його дружини, автомобіль ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, який перебуває у його користуванні, ескаватор навантажувач JCB 3СХ-4, номерний знак НОМЕР_3 , який належить дядьку його дружини - ОСОБА_5 та який перебував у його користуванні, мийки високого тиску (Karcher) 2 шт., мастило моторне 600 літрів, антифріз 40 літрів, тосол - 80 літірів, поливальні шланги 5 бухт, електростанція Yamaha 6,5 кВт 1 шт., електростанція Кентавр 2,3 кВт 1 шт., прилад високого тиску для фарбування 1 шт., лещата верстатні - 1 шт., лещата ковальські 1 шт., листи оцинковані 83 шт., радіатор вантажного автомобілю 2 шт., автошини б/у 20 шт., камери для автошин б/у 50 шт., бак топливний для вантажних автомобілів 6 шт., бочки ємністю 200 літрів 9 шт., каністри ємністю 20 літрів 150 шт., каністри ємністю 30 літрів - 45 шт., електропила 1 шт., зварювальний апарат 1 шт., електроди 15 упаковок, болгарки 2 шт., дрелі 3 шт., акумулятори 190 А 2 шт., шланги високого тиску 360 шт., дроти мідні 200 м., пушки для змащення вантажних автомобілів 1 шт., ковш екскаваторний 400 мм 1 шт., ковш екскаваторний 600 мм 1 шт., трос та строп 25 шт., електрорубанок 1 шт., зарядно пусковий пристрій 24 W 1 шт., ямобур 1 шт., насос для перекачування палива 2 шт., солідол 2 відра по 25 кг., автомобільні фільтри (повітряний, масляний та паливний) 80 шт., інструменти для ремонту автомобілів (домкрат, ключі);

-стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 720 000 грн.;

-стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 100 000 грн.;

-стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу судового розгляду.

При розгляді справи позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Позивач пояснив суду, що орендував гаражні бокси, які належать ОСОБА_2 , домовившись про це з громадянкою ОСОБА_7 , яка представлялася бухгалтером відповідачки і представляла її інтереси. Однак будь-якого договору між ними не укладалося, з відповідачами також. Ця громадянка показувала йому документи, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на орендовані ним гаражні бокси. Потім вона зникла, а його майно залишилося у гаражах. Відповідачі зачинили двері гаражів та заварили їх, що позбавляє його права користування та володіння належним йому майном. Він намагався вирішити це питання мирним шляхом, однак відповідачі відмовляються від цього.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що дійсно вона є власником гаражних боксів № № НОМЕР_2 , розташованих по АДРЕСА_1 , однак з приводу претензій позивача ОСОБА_1 вона нічого не може пояснити, оскільки питанням щодо користування гаражами займався її брат ОСОБА_3 . Вона нічого не знає про здачу в оренду гаражів. Як позивача, так і громадянку ОСОБА_9 вона раніше не бачила.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що він є фізичною особою підприємцем, розпоряджається гаражними боксами, які знаходяться у власності його сестри ОСОБА_2 . З позивачем ОСОБА_1 він познайомився біля гаражів. Сказав йому, що для того, щоб займати приміщення гаражів їм треба укласти договір оренди, однак ніякого договору укладено не було. Тому він позаварював ворота в гаражах і поставив сигналізацію. Громадянка ОСОБА_10 це його колишній бухгалтер, однак її ніхто не уповноважував здавати в оренду вищевказані гаражні бокси. На даний час на зв`язок з ними вона не виходить, місце її знаходження їм невідоме. При проведенні огляду в межах кримінального провадження ОСОБА_1 відчиняв гаражі своїми ключами, там було виявлено два автомобіля. Один забрав позивач, а другий КАМАЗ залишився. Жодного звернення від ОСОБА_1 з приводу мирного вирішення спору та повернення йому його майна до них не надходило.

Представник відповідачів ОСОБА_11 пояснив суду, що заперечує проти задоволення позовних вимог, так як ніяких договорів з відповідачами про оренду гаражних боксів позивач не укладав, ніякого відношення до оренди ним гаражних боксів відповідачі не мають. З приводу мирного вирішення спору не звертався.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 при розгляді справи просила суд задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Пояснила суду, що вона є дружиною позивача, здійснює підприємницьку діяльність як ФОП. Вони з чоловіком орендували гаражні бокси, які належать ОСОБА_2 . Від її імені представником виступала громадянка ОСОБА_10 , яка передала їм ключі від гаражів і представляла інтереси відповідачки. А вони в свою чергу здійснювали відкрите користування гаражами та оплачували їх оренду. В якийсь період часу двері до гаражів заварили їх власники, а їх майно залишилося там. Відповідач ОСОБА_12 почав вимагати від них гроші за оренду таких гаражів, так як громадянка ОСОБА_10 не віддавала їм грошей, а потім і взагалі зникла. При цьому вказувала, що вона особисто, ні з ОСОБА_7 , ні з відповідачем ОСОБА_3 не спілкувалася. Після цього вони припинили сплачувати кошти за оренду гаражів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 просив суд задовольнити позов повністю. Пояснив суду, що він є дядьком дружини позивача ОСОБА_4 . На його ім`я було оформлено трактор ескаватор навантажувач JCB 3СХ-4, номерний знак НОМЕР_3 . Однак фактично його було придбано за власні кошти родиною ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою по справі ОСОБА_4 з 06 жовтня 2007 року (а.с.12).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дружина позивача ОСОБА_4 є власником автомобіля КАМАЗ, моделі 5320, вантажний бортовий зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 з 13 травня 2017 року (а.с.22).

На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 грудня 2019 року громадянина ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 уповноважений на екпуатацію та розпорядження (продаж,міна, оренда, тощо) автомобілем ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_4 (а.с.19-21).

В подальшому 21 травня 2020 року ОСОБА_4 придбала вищевказаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.76-78).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08 січня 2013 року, у власності третьої особи ОСОБА_5 перебуває екскаватор - погрузчик JCB 3СХ-4, номерний знак НОМЕР_3 (а.с.23).

Факт здійснення діяльності з вантажних перевезень з використанням вантажних автомобілів, на які посилається позивач його дружиною ОСОБА_4 підтверджується наданими нею рахунками (а.с.31-33).

23 серпня 2019 року дружина позивача ОСОБА_4 звернулася до Лівобережного ВП із заявою про те, що в серпні 2018 року ОСОБА_3 незаконно заволодів належними їм транспортними засобами. Відомості про це було внесено до ЄРДР за № 0001336 (а.с.25).

В межах досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року було надано дозвіл на проведення огляду гаражних боксів №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , розташованих по АДРЕСА_1 з метою виявлення та вилучення речових доказів, а саме: автомобілю КАМАЗ 5320, д/н НОМЕР_1 , автомобіля FAWCA1047 д/н НОМЕР_7 , які належать на праві власності позивачеві та його дружині (а.с.26-27).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка ОСОБА_2 є власницею гаражних боксів № № НОМЕР_2 , розташованих по АДРЕСА_1 .

В ході огляду судом гаражних боксів №№ НОМЕР_2 , розташованих по АДРЕСА_1 було встановлено наявність в них транспортних засобів, на які вказує позивач. Також встановлено наявність рухомого частини майна, найменування якого співпадає з майном, на яке вказує позивач в позовній заяві. Однак індивідуальні ознаки та кількість одиниць такого майна, яке станом на день огляду знаходиться в гаражних боксах відповідача ОСОБА_2 з рухомим майном, яке просить витребувати позивач не встановлено, так як докази належності вказаного рухомого майна позивачеві суду не надані.

1.Щодо позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) .

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

При цьому, суд враховує, що позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна.

Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Визначаючи право позивача ОСОБА_1 на витребуване спірне майно суд виходить з наступного.

Автомобіль КАМАЗ, моделі 5320, вантажний бортовий зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на ім`я дружини позивача ОСОБА_4 13 травня 2017 року, тобто придбаний в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , в якому вони перебувають з 2007 року.

При цьому, суд враховує правову позицію постанови ВП Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 р.) про абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Доказів спростування презумції права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_13 на вищевказаний КАМАЗ суду не надано. Таким чином позивач є законним співвласником вказаного рухомого майна.

Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів щодо того, що власником вказаного рухомого майна, а саме КАМАЗу є одноосібно дружина позивача.

На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 грудня 2019 року ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 уповноважений на екпуатацію та розпорядження (продаж,міна, оренда, тощо) автомобілем ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_4 , тому суд вважає його титульним володільцем вказаного рухомого майна.

При цьому наданий суду договір купівлі-продажу вказаного автомобіля дружиною відповідача від 21 травня 2020 року, не впливає на висновки суду, так як укладений він вже під час розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи з 08 січня 2013 року власником екскаватора погрузчика JCB 3СХ-4, номерний знак НОМЕР_3 фактично є третя особа по справі ОСОБА_5 , тому позивач ОСОБА_1 не є ні законним власником, ні володільцем вказаного рухомого майна. Доводи ОСОБА_5 про те, що вказане майно придбано за рахунок коштів родини ОСОБА_1 та перебувало в користуванні позивача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді.

Самостійних позовних вимог третьою особою не заявлено.

Окрім цього, позивач просить витребувати майно, а саме: мийку високого тиску (Karcher) 2 шт., мастило моторне 600 літрів, антифріз 40 літрів, тосол - 80 літірів, поливальні шланги 5 бухт, електростанція Yamaha 6,5 кВт 1 шт., електростанція Кентавр 2,3 кВт 1 шт., прилад високого тиску для фарбування 1 шт., лещата верстатні - 1 шт., лещата ковальські 1 шт., листи оцинковані 83 шт., радіатор вантажного автомобілю 2 шт., автошини б/у 20 шт., камери для автошин б/у 50 шт., бак топливний для вантажних автомобілів 6 шт., бочки ємністю 200 літрів 9 шт., каністри ємністю 20 літрів 150 шт., каністри ємністю 30 літрів - 45 шт., електропила 1 шт., зварювальний апарат 1 шт., електроди 15 упаковок, болгарки 2 шт., дрелі 3 шт., акумулятори 190 А 2 шт., шланги високого тиску 360 шт., дроти мідні 200 м., пушки для змащення вантажних автомобілів 1 шт., ковш екскаваторний 400 мм 1 шт., ковш екскаваторний 600 мм 1 шт., трос та строп 25 шт., електрорубанок 1 шт., зарядно пусковий пристрій 24 W 1 шт., ямобур 1 шт., насос для перекачування палива 2 шт., солідол 2 відра по 25 кг., автомобільні фільтри (повітряний, масляний та паливний) 80 шт., інструменти для ремонту автомобілів (домкрат, ключі).

На підтвердження належності йому вказаного майна суду надано копію акту, складеного 04 квітня 2017 року, посвідченого Піонерською сільською радою, відповідно до якого майно, а саме: мийки високого тиску (Karcher) 2 шт.; мастила моторні 600 літрів; антифріз 40 літрів; тосол - 80 літірів; поливальні шланги 5 бухт; електростанції Yamaha 6,5 кВт 1 шт.; електростанції Кентавр 2,3 кВт шт.; прилад високого тиску для фарбування 1 шт., лещата верстатні - 1 шт.; лещата ковальські 1 шт.; листи оцинковані 83 шт.; радіатор вантажного автомобілю 2 шт.; автошини б/у 20 шт.; камери для автошин б/у 50 шт.; бак топливний для вантажних автомобілів 6 шт.; бочки ємністю 200 літрів 9 шт.; каністри ємністю 20 літрів 150 шт.; каністри ємністю 30 літрів - 45 шт.; електропили 1 шт., зварювальний апарат 1 шт.; електроди 15 упаковок; болгарки 2 шт.; дрилі 3 шт.; акумулятори 190 А - 2 шт.; шланги високого тиску 360 шт.; дроти мідні - 200 м; пушки для змащення вантажних автомобілів 1 шт.; ківш екскаваторний 400 мм 1 шт.; ківш екскаваторний 600 мм 1 шт.; трос та стропу 25 шт.; електрорубанок 1 шт.; зарядно пусковий пристрій 24 W 1 шт.; ямобур 1 шт.; насос для перекачування палива 2 шт.; солідол 2 відра по 25 кг; автомобільні фільтри (повітряні) 10 шт. належать позивачу ОСОБА_1 і є його особистим майном.

Даний акт складено та підписано сусідами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 23 грудня 2019 року з метою транспортирування вказаного майна через блокпост (а.с.24).

На підтвердження факту придбання майна, яке просить витребувати позивач ним надано суду накладну №137 від 10 червня 2018 року на придбання компресора 1 шт. на суму 1 680 грн., єврокубів 2 шт. на суму 2 800 грн. та 2 шт. електронасосу поверхневого. Усього на загальну суму 7 180 грн. (а.с.80).

Оцінюючи надані докази суд виходить з положень ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" в п.23 відповідно до ст.387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь - яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Однак надана суду копія акту не є доказом належності вказаного в ньому майна позивачеві ОСОБА_1 та не підтверджує виникнення права власності на нього в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Накладна №137 від 10 червня 2018 року не містить відомостей щодо придбання та оплати вказаного в ній майна саме позивачем. Будь-яких інших доказів належності рухомого майна, окрім транспортних засобів позивачем не надано.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не довів свого права на вказане рухоме майно, яке він просить витребувати у ОСОБА_2 .

Аналізуючи обставини даної справи, суд вважає доведеним факт вибуття частини майна, а саме автомобіля КАМАЗ, моделі 5320, вантажного бортового зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_4 , з володіння позивача ОСОБА_1 , оскільки таке майно після припинення ним оренди гаражних боксів відповідачки залишилося в них, а відповідачі зачинивши двері гаражів та поставивши сигналізацію, відмовляються в його поверненні.

Наявність майна, право витребування на яке доведено позивачем (двох транспортних засобів) у незаконному володінні відповідача ОСОБА_2 , зокрема, у гаражних боксах №№ НОМЕР_2 , розташованих по АДРЕСА_1 , які зачинені та доступу позивач до них не має, підтверджується проведеним судом оглядом за клопотанням позивача у вищевказаних гаражних боксах.

Факт відсутності у відповідача ОСОБА_2 правових підстав для володіння майном позивача, право витребування на яке доведено ним, встановлений судом при розгляді даної справи.

Таким чином, суд враховуючи наведені вище обставини, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та витребування з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_2 автомобіля КАМАЗ, моделі 5320, вантажного бортового зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 13 травня 2017 року та автомобіля ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_4 , яким на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 грудня 2019 року ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 уповноважений на екпуатацію та розпорядження (продаж,міна, оренда, тощо).

У витребуванні іншого спірного майна слід відмовити в зв`язку з недоведенням позивачем ОСОБА_1 свого права на витребуване майно.

2.Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків в сумі 720 000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач ОСОБА_1 посилався на те, що вони з дружиною через обмеження їм доступу до належних транспортних засобів позбавлені можливості користуватися своїм майном, використовувати його з метою отримання доходу. За його доводами розмір втрати доходів у зв`язку з невикористанням ним транспортних засобів більше року становить 720 000 грн.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з суми збитків (упущеної вигоди), наведеної позивачем в позовній заяві, відсутності його детального розрахунку саме на вказану суму та доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому збитків, не обґрунтовано їх розміру, а також не доведено безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та заподіянними збитками.

У зв`язку із наведеними обставинами суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

3.Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Слід зазначити, що застосування принципу презумпції моральної шкоди не випливає з чинного законодавства.

Загальне правило про розподіл обов`язків доказування, встановлене ст.81 ЦПК України, відповідно до якої сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Як зазначено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику всправах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилався на те, що протягом тривалого часу його право власності грубо порушується, таким чином він зазнає моральної шкоди.

У позовній заяві в частині позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем ОСОБА_1 не зазначено, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

4.Щодо розподілу судових витрат

В поданій позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, понесені ним у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом, позивач судовий збір не оплачував.

Однак, одночасно з позовною заявою подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору або відстрочити його сплату до ухвалення судом рішення по справі.

Ухвалою судді при відкритті провадження 06 квітня 2020 року було задоволено клопотання позивача та відстрочено йому строк по сплаті судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивліьних і кримінальних справ» від 17 жовтня 2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК).

При пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 до суду 04 березня 2020 року, відповідно до ставок судового збору розмір такого складав за вимогу про витребування майна 840 грн. 80 коп. (мінімальна ставка, так як вартість майна на момент подання позову визначити неможливо); за вимогу (упущеної вигоди) 840 грн. 80 коп. та за вимогу про відшкодування моральної шкоди 840 грн. 80 коп.

За п.36 вищевказаної Постанови вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи те, що вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна задоволені частково, тому суд приходить до висновку про стягнення з неї на користь держави судового збору в 420 грн. 40 коп.

В зв`язку з відмовою позивачеві у задоволенні решти позовних вимог та враховуючи те, що йому було відстрочено їх сплату до ухвалення рішення у даній справі, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь держави судового збору за вимогу про витребування майна в розмірі половини ставки в сумі 420 грн. 40 коп., майнового характеру (упущеної вигоди) 840 грн. 80 коп. та за вимогу про відшкодування моральної шкоди 840 грн. 80 коп. в загальному розмірі 2 102 грн.

Щодо заявлених вимог відповідачами про стягнення на їх користь витрат, понесених на правову допомогу по даній справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку витрат, наданого представником відповідачів, загальна сума витрат відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на правову допомогу у даній справі складає по 7 500 грн. кожного (а.с.65).

Згідно квитанції від 01 липня 2020 року та додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 94 від 11 травня 2020 року ОСОБА_3 сплатив за надану йому правову допомогу 4 200 грн. (а.с.141-143).

Відповідач ОСОБА_2 сплатила за надану їй правову допомогу 5000 грн. (а.с.151-158).

Відповідно до положень ч.ч.2,5 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

У відповідності до п.п.47-48 Постанови право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд важає підтвердженими витрати на правову допомогу, понесені відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та при їх розподілі між сторонами враховує те, що вимоги позивача до ОСОБА_2 задоволенні частково, тому на її користь з позивача підлягають стягненню такі витрати в розмірі половини 2 500 грн., а на користь ОСОБА_3 в повному обсязі в розмірі 4 200 грн., так як в задоволенні вимог до нього позивачеві було відмовлено.

Керуючись ст.ст.265 - 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль КАМАЗ, моделі 5320, вантажний бортовий зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 13 травня 2017 року та автомобіль ВАЗ 21043, 1990 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_4 , яким на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 грудня 2019 року громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_1 уповноважений на екпуатацію та розпорядження (продаж, міна, оренда, тощо).

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 , мешканець АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 , мешканець АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_9 , мешканка АДРЕСА_3 ) витрати на правову допомогу в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень та на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_10 , мешканець АДРЕСА_4 ) витрати на правову допомогу в сумі 4 200 (чотири тисячі двісті) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2021 року.

Суддя ____________________ Копилова Л.В.