ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1287/19
Провадження № 22-ц/4820/1215/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М. секретар судового засідання - Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №673/1287/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2021 року, у складі судді Ягодіної Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом та просив стягнути із ОСОБА_4 грошові кошти за борговою розпискою у сумі 50000 доларів США.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.07.2017 передав у борг відповідачеві 50000 доларів США, гривневий еквівалент складає 1305965 грн, які він зобов`язувався повернути на першу вимогу, що останнім засвідчено у договорі позики, оформленому розпискою. Посилається на те, що неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, а 14.06.2019 направив на адресу останнього лист-вимогу щодо повернення коштів в семиденний строк з дня отримання такого листа, однак відповідач жодних дій, спрямованих на повернення боргу, не вчинив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2021 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою від 06 липня 2017 року у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал розписки та підпис у ній виконані власноручно відповідачем ОСОБА_4 , тому між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики. При цьому, наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Факту укладення 06 липня 2017 року договору позики та отримання від ОСОБА_2 коштів у сумі 50000 доларів США відповідач не спростував.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б достовірно вказували на те, що спірна розписка написана та підписана саме ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Висновок експерта від 16.12.2020, на який посилається суд першої інстанції, є досить суперечливим, а тому не міг братись судом до уваги. Так, експертом вказано про пошкодження (розрив) цілісності верхньої частини розписки, але в порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, експертом не було отримано дозволу на часткове знищення чи пошкодження об`єкта дослідження. Також у висновку експерта вказано, що при дослідженні рукописного тексту, яким виконана розписка від 06.07.2017 із зразками почерку ОСОБА_4 , були встановлені розбіжності загальних ознак почерку, попри це, експерт дійшов висновку, що текст розписки написаний саме ОСОБА_4 . З огляду на те, що висновок експерта містить суперечності та відсутня однозначність у висновках експерта та порушення ним вимог Інструкції, то у суду були всі підстави для проведення повторної експертизи. Враховуючи те, що судом першої інстанції було здійснено розгляд справи без участі ОСОБА_4 та його представника, який був зайнятий в іншому судовому засіданні, то сторона відповідача була позбавлена можливості вказати свої заперечення та заявити клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Апелянт ОСОБА_4 , повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 06 липня 2017 року відповідач ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_2 позику у розмірі 50000 доларів США, які зобов`язувався повернути на першу вимогу. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки, що міститься у матеріалах справи (т.1 а.с. 47).

14.06.2019 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 із письмовою вимогою про повернення коштів в розмірі 50000 доларів США (гривневий еквівалент 1305965грн) за борговою розпискою від 06.07.2017 року в семиденний термін з дня отримання листа-претензії, яка того ж дня була відправлена відповідача останньому за місцем реєстрації (т.1 а.с.6,10).

У визначений строк позику ОСОБА_4 не повернув.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлений договором строк ОСОБА_4 не повернута. Доказів, які б спростовували вказане, відповідачем не надано.

Посилання апелянта на те, що розписка про отримання коштів не підписана ним особисто, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2931-2933/20-26 від 16.12.2020 рукописний текст розписки від 06.07.2017 виконано та підпис від імені ОСОБА_4 у розписці виконано відповідачем ОСОБА_4 . Підпис від імені ОСОБА_4 у розписці від 06.07.2017 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів.

В мотивувальній частині висновку експертизи зазначено, що при порівняльному дослідженні рукописного тексту, яким виконана розписка від 06.07.2017 із зразками почерку ОСОБА_4 у наданих документах, були встановлені розбіжності деяких загальних ознак почерку: темпу виконання (у зразках темп письма середній), розміру (у зразках почерк середнього розміру), розстановки (у зразках середня), нахилу (у зразках нахил не стійкий від вертикального до правого), а також ознак почерку, відмічених в ілюстраціях однойменними цифрами барвником синього кольору, а саме: будові рухів при виконанні: букви «т» - спрощена, двох елементна по типу друкованої, у зразках трьох трьохелементна, форми рухів при виконанні: - другого елементу букви «д» - петльова, у зразках кутаста, що переходить в дугову або трикутна. Виявлені розбіжності загальних та окремих ознак почерку стійкі, суттєві, сукупність їх індивідуальна, а тому достатня для висновку про те, що рукописний текст розписки від 06.07.2017 виконано ОСОБА_4 . Виявлені розбіжності деяких почергових ознак несуттєві, на висновок експерта не впливають і пояснюються варіаційністю почергових ознак, які не проявилися в представлених зразках (т.2 а.с.4-11).

При цьому доводи апелянта про те, що висновок експерта є досить суперечливим та некатегоричним, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи основані на припущеннях, що в силу частини шостої статті 81 ЦПК України не допускається.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи відповідно до вимог ЦПК України, установив справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, факт передання відповідачу в позику коштів, його зобов`язання повернути кошти, їх розмір, спростувавши при цьому доводи відповідача щодо відсутності підписання спірної розписки саме ОСОБА_4 .

Твердження апелянта, що судом першої інстанції було здійснено розгляд справи без участі ОСОБА_4 та його представника, який був зайнятий в іншому судовому засіданні, та як наслідок, сторона відповідача була позбавлена можливості вказати свої заперечення та заявити клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, в матеріалах справи міститься розписка про вручення поштового відправлення представнику відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про розгляд справи 27 травня 2021 року, що вказує на належне повідомлення сторони відповідача про час розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно із ч. ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, провадження у даній справі відкрито 29 серпня 2019 року, тобто більше двох років, що суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування строків розгляду справи. Після проведення заявленої стороною відповідача почеркознавчої експертизи №2931-2933/20-26 від 16.12.2020, та поновлення ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 24.12.2020 провадження у даній цивільній справі, починаючи із січня 2021 року, сторона відповідача не з`являлася у судові засідання, заявляючи клопотання про відкладення розгляду з різних підстав, при цьому правом подання доказів, які б мали значення для розгляду вказаної справи, не користувалась, зокрема і подання клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи. Вказане свідчить про умисне затягування судового розгляду та зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами.

З огляду на що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність обставин для відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України, та ухвалив рішення на підставі наявних доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на його законність не впливають, а направленні на переоцінку доказів.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судові витрати

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох