СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18574/21

пр. № 2/759/6140/21

09 листопада 2021 року м. Київ

Святошинськийрайонний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко Марини Геннадіївни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. від 05.06.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , на майно, а саме 1/4 частку транспортного засобу «Chevrolet» модель «Lacetti», 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-седан легковий, р/н НОМЕР_2 ; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_2 , на майно, а саме на 1/4 частку транспортного засобу «Chevrolet» модель «Lacetti», 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-седан легковий, р/н НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є єдиною спадкоємицею після смерті її брата ОСОБА_2 у зв`язку з чим позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк, проте постановою ПН КМНО Науменко М.Г. від 05.06.2021 відмовлено позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом,оскільки на рухоме майно померлого накладено арешт, тобто на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат», проте позивач не погоджується із таким висновком нотаріуса, зазначаючи, що такий вид арешту не підпадає під дію п.4.17 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що також підтверджується низкою судових рішень в аналогічних справах, а тому видача свідоцтва про право на спадщину за законом не тягне за собою зняття арешту з майна, тобто, залишаючись обтяженим, майно не може бути реалізовано, в той же час, буде визначено коло спадкоємців, які є правонаступниками після померлого спадкоємця.

Ухвалою судді від 28.08.2021 позовну заяву про залишення без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 15, 16).

Ухвалою судді від 16.09.2021 відкрито загальне позовне провадження призначено проведення підготовчого провадження (а.с. 30, 31).

07.10.2021 в рамках зазначеної цивільної справи відповідачем подано відзив на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчинені нотаріальної дії, проте відповідно до п.п 4.16 п. 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку визначено, що у разі наявності заборон нотаріус письмом повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину, а згідно п.п 4.17 п. 4 Глави 10Розділу 2 Порядку визначено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про спадину затримується до зняття арешту, на підставі чого відповідач зазначила, що діяла в рамках наданих їй повноважень та у відповідності з приписами Закону (а.с. 38-40).

26.10.2021 позивачем по справі подано відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач не вдавалася до роз`яснень, не з`ясувала назви органу, який наклав арешт та не затримала видачу свідоцтва про право власності на спадщину до зняття арешту, що відбувається в тому разі, якщо арешт накладено судовими чи слідчим органами, відповідач стягнула кошти за певні нотаріальні дії, пов`язані з видачею постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідач на думку позивача діяла незаконно та вчинила бездіяльність, оскільки у своїй постанові нотаріус посилається на державного виконавця, хоча останній не є слідчим органом або судом, а тому відповідач повинна була видати свідоцтво про право власності з подальшим повідомленням про таку дію орган ДВС, який виніс постанову (а.с. 43-47).

01.11.2021 від відповідача по справі надійшли заперечення на відзив позивача де зазначила, що позивач подала заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку та ініціатором звернення була саме вона і будь-яких послуг нотаріус їй не нав`язувала, також відповідач надала фотографію зовнішнього вигляду входу до офісу, де наявний пандус, оскільки позивач посилалася у своєму відзиві на його відсутність і вона не має змоги туди потрапити, так як вона є інвалідом другої групи, також наголосила, що розглянувши документи подані позивачем та перевіривши Реєстр, виявила арешт на все рухоме майно померлого, що унеможливлювало здійснення будь-яких нотаріальних дій з рухомим майном, оскільки порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна тягнуть за собою відповідальність, установлену законом (а.с. 49).

Позивач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, при цьому у прохальній частині позовної заяви просила вирішити справу у її відсутності (а.с. 21), а також подала відповідне клопотання про слухання справи без її участі (а.с. 24).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 37), у запереченні на відзив від 01.11.2021 просила розглядати справу у її відсутності, та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №73040753 від 05.06.2021 постановою Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 16.05.207 накладено арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, що належало ОСОБА_2 (а.с. 26).

Згідно постанови від 05.06.2021 винесеної ПН КМНО Науменко М.Г. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки після перевірки у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, виявлено арешт на все рухоме майно померлого спадкодавця ОСОБА_2 , що унеможливлює здійснення будь-яких дій з рухомим майном, а саме 1/4 часткою транспортного засобу «Chevrolet» модель «Lacetti», 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-седан легковий, р/н НОМЕР_2 (а.с. 28).

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02.09.1993 N 3425-XII «Про нотаріат».

Частиною 1 ст. 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Також наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Згідно п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п.п. 4.16 п. 4 глави 10 розділу II Порядку у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п.п.4.17 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Відповідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Діючи в межах Закону України «Про нотаріат» відповідач виконувала приписи ст. 49 Закону, відповідно до яких,нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою ст. 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до КонституціїУкраїни, законівУкраїни, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коженмає право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого протии нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідноч.ч1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що приватний нотаріус діяла в межах повноважень, наданих їй законом, оскільки накладений арешт на все рухоме майно померлого перешкоджає вчиненню нотаріальних дій, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії про відмову у наданні свідоцтва про право на спадщину задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Законом України «Про нотаріат»; Законом України «Провиконавче провадження»; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко Марини Геннадіївни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разіподання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021.