СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15139/21

пр. № 2/759/5463/21

08 листопада 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Ковалевської Е.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Міхальова А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про поновлення на роботі, скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про поновлення на роботі, скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26.11.2001 р. позивач був прийнятий на роботу до Української державної інноваційної компанії на посаду водія господарського відділу управління справами. 16.11.2010 р. був переведений на посаду інженера із застосування комп`ютерів сектора інформаційних технологій управління економічної безпеки. У зв`язку із змінами в організації виробництва та праці 10.09.2013 р. був переведений на посаду інженера із застосування комп`ютерів управління економічної безпеки; 03.10.2016 р. - на посаду інженера-програміста 1 категорії господарського відділу; 03.09.2018 р. - на посаду інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення; 15.04.2019 р. - на посаду інженера із застосування комп`ютерів відділу господарського забезпечення. 16.03.2021 р. роботодавець повідомим йому про те, що 11.06.2021 р. в зв`язку з скороченням штату його буде звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. В зазначеному повідомленні №58 зід 16.03.2021 р. міститься посилання на наказ №19 від 03.03.2021 р. щодо змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення відділів та зміни істотних умов праці в ДІФКУ. 11.06.2021 р. позивач був звільнений з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України згідно наказу №167 к/тр від 11.06.2021 р. Натомість, фактично після введення нового штатного розпису чисельність штату ДІФКУ збільшилась з 51 до 57 штатних одиниць. Як заначив позивач в період з дня його попередження про скорочення (16.03.2021 р.) до дня фактичного звільнення (11.06.2021 р.) в ДІФКУ були вакантні посади, які як зазначив позивач міг би обіймати відповідно до своєї кваліфікаціі.

Однак, не зважаючи на його 9-річний стаж роботи водієм в ДІФКУ, а також 10-річний досвід роботи системним адміністратором в ДІФКУ (в зазначений період назва посади змінювалась та зазначалась у штатному розкладі як: "інженер із застосування комп`ютерів", "інженер-програміст", "інженер комп`ютерних систем"), відсутність доган за зазначений період та наявність заохочення за високий професіоналізм, сумлінну працю, вагомий особистий внесок в організацію роботи, роботодавцем, всупереч вимогам ч.З ст.49-2 КЗпП України не було запропоновано наявні у штатному розписі вакантні посади, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи. В той же час, 09.06.2021 р. він отримав повідомлення №72, яким йому було запропоновано переведения на посаду менеджера з надання кредитів відділу інвестиційних проектів та активів департаменту з питань фінансової та планово- економічної діяльності. Позивач відмовився від зазначеної пропозиції, оскільки запропонована посада не відповідала його кваліфікації та досвіду роботи. Натомість, адміністрацією роботодавця провадився активний прийом на роботу осіб, які раніше не мали трудових відносин з ДІФКУ, в тому числі близьких родичів лояльних, до адміністрації працівників. Зазначені факти свідчать про упередженість та заангажованість адміністрації при прийнятті кадрових рішень.

Враховуючи вищевикладене, просить суд, визнати протиправним та скасувати наказ про припинення трудового договору, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу рахуючи з дати звільнення по дату постановлення рішення суду, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 807,83 грн./день, судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.07 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, ухвалою від 19.10. 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті (а.с.26, 116-117). 30.08.2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти вимог позивача заперечував, просив в задоволені відмовити, посилаючись на те,16.03.2021 р. на підставі наказу №19 від 03.03.2021 р. ОСОБА_1 повідомлено про заплановане вивільнення в зв`язку з реорганізацією в установі, з вказаним повідомлення останній був особисто повідомлений. Також зазначив, що 09.06.2021 р йому було запропоновано посаду менеджера з надання кредитвів відділу інвестиційних проектів та активів департаменту з питань фінансової та планово- економічної діяльності., від запропонованої посади позивач відмовився. В даному повідомленні містилась інформація, що у випадку відмови його буде зваільнено на підставі п. 1 ст. 40 КзПП України. Оскільки позивач відмовився то і було винесено наказ про звільнення останнього з посади. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.47-51).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові, а також просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 80783,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази надані сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.11.2001 р. позивач був прийнятий на роботу до Української державної інноваційної компанії на посаду водія господарського відділу управління справами. 16.11.2010 р. був переведений на посаду інженера із застосування комп`ютерів сектора інформаційних технологій управління економічної безпеки. У зв`язку із змінами в організації виробництва та праці 10.09.2013 р. був переведений на посаду інженера із застосування комп`ютерів управління економічної безпеки; 03.10.2016 р. - на посаду інженера-програміста 1 категорії господарського відділу; 03.09.2018 р. - на посаду інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення; 15.04.2019 р. - на посаду інженера із застосування комп`ютерів відділу господарського забезпечення (а.с.12-17 - копія трудової книжки).

16.03.2021 р. ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 11.06.2021 р. буде звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.20 - повідомлення №58 від 16.03.2021).

Дані осьавини учасниками процесу не оспорювались, а тому судом не досліджувались.

Згідно наказу №167 к/тр про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з 11.06.2021 року з посади інженера із застосування комп`ютерів відділу господарського забезпеченняу зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників (пункт 1 стаття 40 КЗпП України). Підстава звільнення: Наказ ДІФКУ від 09.12.2020 року №123, попередження ОСОБА_1 від 16.03.2021 року 582 (а.с. 22).

Судом встановлено, що 16.03.2021 ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про заплановане вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 11.06.2021 з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 52).

Позивач є членом первинної профспілкової організації ДІФКУ (а.с. 19).

За повідомленням профспілки, адміністрація ДІФКУ, не зверталась до виборного органу профспілки ДІФКУ, щодо отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав п. 1 ст. 40 КЗпПУ (а.с. 19 - лист профспілки ДІФКУ №08 від 01.07.2021).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України, звільнення окремих категорій працівників не допускається. Зокрема працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства. Згідно частини 4 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, який він обирався.

Профспілка ДІФКУ не надавала згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки адміністрація ДІФКУ не зверталась за отриманням попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (а.с.19).

Судом встановлено, що згідно довідки про доходи ОСОБА_1 його заробітна плата за квітень 2021 року склала : за квітень 2021 р. - 16156,63 грн. за травень 2021 р. - 16156,63 грн., середньоденна заробітна плата становить 807,83 грн . (а.с. 80).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У ч.2 ст. 40 КЗпП України, зокрема зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надано переліку вакантних посад ДІФКУ.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки", їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Судом враховано, що адміністрація ДІФКУ не зверталась до виборного органу профспілки ДІФКУ, щодо отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП, внаслідок чого було порушено порядок звільнення.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що в період з дня повідомлення ОСОБА_1 про звільнення (16.03.2021) і до 09.06.2021 у відповідача були наявні вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, а саме: водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення - з 16.03.2021 р. по 08.04.2021 р. (08.04.2021 р. на цю посаду був прийнятий ОСОБА_3 , який раніше не працював в ДІФКУ) та/ або інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення - з 14.04.2021 р. до 11.06.2021 р. (14.04.2021 р. з цієї посади звільнився ОСОБА_4 ) (а.с.97-98, 124-127). 09.06.2021 р. лише один раз позивачу було запропоновано посаду менеджера з надання кредитів відділу інвестиційних проектів та активів Департаменту з питань фінансової та планово-економічної діяльності з посадовим окладом 16000 грн., від якої ОСОБА_1 11.06.2021р. відмовився, оскільки запропонована посада не відповідає його кваліфікації та він не має досвіду роботи (а.с.21).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи той факт, що судом встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України, останній має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату постановлення рішення суду.

Позивачем надано наступний розрахунок: за період з 12.06.2021 р. по 05.11.2021 р кількість робочих днів 100 (807.83х100 =80783,00) грн. (де 807,83 грн. - середньоденна заробітна платв, 100- кількість днів вимушеного прогулу)

Представником відповідача не надано спростування вказаного розрахунку, а відтак вказана вимога позивача підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн, оскільки позивач хоч і звільнений від сплати судового збору, однак його сплатив.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 232, 233, 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» , ст.ст. 11, 12, 79-81, 133, 141, 258, 261, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про поновлення на роботі, скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, - задовольнити.

Скасувати наказ В.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про припинення трудового договору від 11.06.2021 р, № 167-к/тр про звільнення ОСОБА_1 по ст. 40 п.1 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 в Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера із застосування комп`ютерів відділу господарського забезпечення з 12.06.2021 р.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення

ОСОБА_1 на посаді інженера із застосування комп`ютерів відділу господарського забезпечення з 12.06.2021 р.

Стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 з 12.06.2021 року у розмірі 80783 (вісімдесят тисяч сімсот вісімдесять три) грн. 00 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, тобто стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць в розмірі посадового окладу 16156 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят шість) грн. 63 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Зазначити дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, , м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 65-Б.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2021 року.

Суддя Н.Д. Бабич