Справа № 482/1729/20
Номер провадження 2/482/45/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Мазанової Ю.О., представників сторін: прокурора Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області Хмельова А.С., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішенням сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 року «Про передачу в приватну власність учасника АТО земельні ділянки для ведення ОСГ із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності громадянам України» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0231) та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0235) для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Також просив суд, витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність територіальної громади в особі Бузької сільської ради земельну ділянку площею 4 га (кадастровий номер :03:000:0324), вартістю 199 619,45 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка утворена шляхом об`єднання двох вищевказаних земельних ділянок.

У своїх вимогах посилався на те, що рішенням сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 року надано у власність земельні ділянки 15 учасникам АТО у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 площами 2 га кожна (кадастрові номери :03:000:0231, :03:000:0235 відповідно), які розташовані на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (багаторічні насадження).

На підставі вказаного рішення державним реєстратором Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області Наумовою Т.С. 30.05.2019 за №№ 31857576, 31858835 зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки відповідно.

Однак зазначене рішення Бузької сільської ради прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час подання заяв до Бузької сільської ради про надання у власність земельних ділянок для особистого селянського господарства вже використали своє право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, у наслідок чого земельні ділянки площами 2 га кожна (кадастрові номери :03:000:0231, :03:000:0235) незаконно вибули із земель комунальної власності.

ОСОБА_1 придбав вказані земельні ділянки у осіб, які, з огляду на зазначені обставини, не мали права їх отримувати та відчужувати, та у подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0231, :03:000:0236, здійснив об`єднання спірних земельних ділянок утворивши земельну ділянку площею 4 га з кадастровим номером :03:000:0324.

Прокурор вказує, що його звернення до суду із цим позовом фактично спрямоване на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні суспільно важливого питання щодо збереження земель сільськогосподарського призначення.

У ході розгляду справи до участі в ній у якості співвідповідача було залучено Сухоєланецьку сільську раду Миколаївського району Миколаївської області, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він набув право власності на об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки площами 2 га кожна (кадастрові номери :03:000:0231, :03:000:0235), на підставі цивільно-правових угод - договорів купівлі-продажу, який є чинними на сьогоднішній день, а, отже, вона є законним власником та добросовісним набувачем майна в розумінні Цивільного кодексу України, а відтак, на нього розповсюджуються усі норми чинного законодавства про захист прав власності. Відповідач вказав, що він як добросовісний набувач не має нести відповідальність за дії державного органу, який допустив помилку при передачі земельної ділянки з державної власності у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначив, що відсутні правові підстави для витребування спірної земельної ділянки у нього як добросовісного набувача.

Також відповідач ОСОБА_1 вказував, що у даному випадку прокурор не мав достатніх підстав для звернення до суду, тому що не направив попередньо до звернення до суду лист відповідному суб`єкту владних повноважень уповноваженому представляти інтереси держави у цій сфері, про свій намір звернутися до суду із вказаним позовом.

Виконуючий обов`язки керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області 29.12.2020 року подав відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якому вказав на безпідставність посилань відповідача на те, що прокурор не мав достатніх підстав для звернення до суду, оскільки порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок незаконних дій органу місцевого самоврядування, який є відповідачем у справі та позбавлений повноважень самостійно скасувати спірне рішення у зв`язку із його реалізацією . У цьому випадку прокурор звертається як самостійний позивач в інтересах держави, які виражаються в інтересах частини українського народу - членів відповідної територіальної громади із власності якої незаконно вибули земельні ділянки

При цьому, чинним законодавством не надано місцевим державним адміністраціям права звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У такому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи європейський принц рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторона правовідносин.

Щодо підстав витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача, прокурор вказав, що власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Реалізація права в цивільних правовідносинах від імені територіальної громади відповідає її волі лише тоді, коли здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це визначено в ст. 19 Конституції України.

Таким чином, повторне безоплатне надання сільською радою громадянам земельних ділянок для аналогічних потреб понад норму встановлену Земельним кодексом України не може оцінюватися як воля територіальної громади.

Оскільки Бузька сільська рада приймаючи рішення щодо безоплатної передачі у власність спірних земельних ділянок, у порушення вимог законодавства, діяла не в інтересах територіальної громади, то спірна земельна ділянка вибула з володіння відповідної територіальної громади не з її волі іншим шляхом.

Позивач зазначив також, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні суспільно важливого питання щодо збереження земель сільськогосподарського призначення та забезпечення можливості реалізації права кожного громадянина на отримання земельної ділянки.

У даному випадку втручання держави в право власності фізичної особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого надається державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння та користування майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд визнати незаконним та скасування рішенням сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 року «Про передачу в приватну власність учасника АТО земельні ділянки для ведення ОСГ із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності громадянам України» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0231) та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0235) для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність територіальної громади в особі Бузької сільської ради земельну ділянку площею 4 га (кадастровий номер :03:000:0324), вартістю 199 619,45 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка утворена шляхом об`єднання двох вищевказаних земельних ділянок.

Представники відповідачів Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, та Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань від них не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вказав, що його довіритель позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що рішенням сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 надано у власність земельні ділянки 15 учасникам АТО у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 площами 2 га кожна (кадастрові номери :03:000:0231, :03:000:0235 відповідно), які розташовані на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (багаторічні насадження).

На підставі вказаного рішення державним реєстратором Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області Наумовою Т.С. 30.05.2019 року за №№ 31857576, 31858835 зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки відповідно.

Водночас, як встановлено судом, відповідач, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2016 року №14-1314/14-16-СГ вже отримував земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :05:000:0698 для ведення особистого селянського господарства в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2016 року за №13826416.

Так само відповідач ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.01.2018 року №14-385/14-18-СГ за №24780393, вже отримував земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :05:000:0741 для ведення особистого селянського господарства в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2018 року за №24780393.

Із Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що у подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу №№ 1160, 1161 від 27.06.2019 року відповідно, посвідчених приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В., відчужили право власності на вказані земельні ділянки на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи № 32168198, 32168808 від 27.06.2019 року відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно припису ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Отже, станом на 30.05.2019 року (набуття відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у власність земельних ділянок площею 2, 0000 га, кадастрові номери :03:000:0231, :03:000:0235 відповідно), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.03.2016 року та 06.02.2018 року відповідно вже набули у власність земельні ділянки площею 2,0000 га з кадастровими номерами :05:000:0698 та :05:000:0741 відповідно для ведення особистого селянського господарства, а отже скористалися своїм правом, передбаченим ст.116 ЗК України, повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

Пунктом г) ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, рішення сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 року «Про передачу в приватну власність учасника АТО земельні ділянки для ведення ОСГ із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності громадянам України» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0231) та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0235) для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області є незаконним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Земельні ділянки площею 2, 0000 га кадастровий номер :03:000:0231 та площею 2,0000 га кадастровий номер :03:000:0235,для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташована в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, вибули із комунальної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто, поза волею власника цих земельних ділянок - територіальної громади села Бузьке (у теперішній час Сухоєланецької об`єднаної територіальної громади), а ОСОБА_1 придбав вказані земельні ділянки у осіб, яка не мали права їх відчужувати.

Таким чином, земельні ділянки загальною площею 2, 0000 га кожна, кадастрові номери :03:000:0231 та :03:000:0235, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташовані в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, підлягають витребуванню у добросовісного набувача, ОСОБА_1 , на користь держави.

Суд не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_1 та його представника, про те, що земельні ділянки вибули із комунальної власності з волі власника в особі Бузької сільської ради, а відтак не можуть бути витребувані від добросовісного набувача за будь-яких умов, оскільки на думку суду витребування спірних земельних ділянок з володіння ОСОБА_1 на користь відповідної територіальної громади відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 388 ЦК України у зв`язку із недотриманням органом місцевого самоврядування низки норм ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст зазначеного нормативно-правового акта в актуальному стані є публічним та загальнодоступним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь особи із власності якої воно незаконно вибуло.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України,статті 10 ЦПК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Конституція України(статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу та відповідних територіальних громад, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель комунальної власності в приватну власність із земель комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України), а у даному випадку членів відповідної територіальної громади правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі комунальної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14,19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної та комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно приватизували земельні ділянки та відчужили їх за договором купівлі-продажу.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу - членів відповідної територіальної громади . «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

У питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Як вже встановлено судом, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на спірні земельні ділянки, що стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення та через незначний строк відчужили земельні ділянку ОСОБА_1 .

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить відомості про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2016 року №14-1314/14-16-СГ та 19.01.2018 року №14-385/14-18-СГ вже отримували земельні ділянку площею 2 га з кадастровими номерами :05:000:0698 та :05:000:0741 відповідно, для ведення особистого селянського господарства в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області та зареєстрували своє право власності на них.

У силу таких обставин ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, міг знати, що спірні земельні ділянки, які приватизовані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вибули з володіння територіальної громади с.Бузьке з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття цієї земельної ділянки у власність за договором купівлі-продажу під обґрунтований сумнів.

Таким чином, установлені судом під час розгляду справи обставини й факти, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності».

Правову природу принципу «належного урядування» розкрито ЄСПЛ у рішенні від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 «Рисовський проти України».

У пункті 71 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Із висновків ЄСПЛ слідує, що дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але й самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається, як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Крім того, витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 на територіальної громади відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 388 ЦК України в зв`язку з недотриманням органом місцевого самоврядування низки норм ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст зазначеного нормативно-правового акта в актуальному стані є публічним та загальнодоступним.

За таких обставин витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 на користь територіальної громади не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено судом відповідач - ОСОБА_1 , який придбав спірні земельні ділянку у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу від 27.06.2019, на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0231, :03:000:0236, здійснив об`єднання спірних земельних ділянок утворивши земельну ділянку площею 4 га' з кадастровим номером :03:000:0324.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Статтею 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Таким чином, у разі об`єднання земельних ділянок, раніше присвоєні ним кадастрові номери скасовуються.

На підставі на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0231, :03:000:0235 державним реєстратором Виконавчого комітету Новоодеської міської ради 04.08.2020 року за №37646165 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на новоутворену земельну ділянку :03:000:0324 площею 4 га.

Отже, з моменту реєстрації 04.08.2020року земельної ділянки :03:000:0324 площею 4 га, державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами, :03:000:0231, :03:000:0235

площею 2 га кожна скасована, відповідна Поземельна книга закрита, а земельні ділянки припинили своє існування як об`єкти цивільних прав.

Ураховуючи, що до складу земельної ділянки :03:000:0324 площею 4 га увійшли лише спірні земельні ділянки (кадастровий номер :03:000:0231, :03:000:0235), які були незаконно надані у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поновлення інтересів територіально громади можливе шляхом витребування у нинішнього власника ОСОБА_1 земельної ділянки :03:000:0324 площею 4 га.

Таким чином, необхідно визнати незаконним та скасувати рішення сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 року «Про передачу в приватну власність учасника АТО земельні ділянки для ведення ОСГ із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності громадянам України» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0231) та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0235) для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та витребувати у ОСОБА_1 у власність територіальної громади в особі Бузької сільської ради (у теперішній час Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області) земельну ділянку площею 4 га (кадастровий номер :03:000:0324), вартістю 199 619,45 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області (у теперішній час Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області), яка утворена шляхом об`єднання двох вищевказаних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішенням сесії XXXIII сьомого скликання Бузької сільської ради №7 від 16.05.2019 «Про передачу в приватну власність учасника АТО земельні ділянки для ведення ОСГ із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності громадянам України» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :03:000:0231 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :03:000:0235 для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Витребувати у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність територіальної громади в особі Бузької сільської ради земельну ділянку площею 4 га, кадастровий номер :03:000:0324, вартістю 199619,45 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , та Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ідентифікаційний код 04376908, з кожного на користь Миколаївської обласної прокуратури по 1536грн. 82 коп. судових витрат.

Повернути Миколаївській обласній прокуратурі, з державного бюджету 1209 (одну тисячу двісті дев`ять) грн. 71 коп. судового збору, надміру сплаченого при поданні позову відповідно до платіжного доручення №1314 від 06.08.2020року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.12.2021 року.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко