Дата документу 08.11.2021 Справа № 554/5265/21
Провадження № 2/554/2280/2021
Рішення

іменем України

08.11.2021 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

встановила:

03.06.2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку спільної сумісної власності належну спадкодавцю, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0888 га, кадастровий № :18:004:0148, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно в порядку спадкування позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В. Нотаріусом було повідомлено про неможливість оформлення в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою подання даного позову. Відмова нотаріуса підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.04.2021р. за № 457/02-31. З вказаної постанови вбачається, що оформлення спадкових прав є неможливим з огляду на те, що з поданих нотаріусу правоустановлюючих документів на спірне майно спадкодавця, не має можливості встановити склад спадкового майна, оскільки за свого життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності на землю не визначив та державну реєстрацію права власності не провів.

Ухвалою від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 22.06.2021 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ткаченко С.В. подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, прохала проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що мати позивача - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 09.09.2013р.

Родинні відносини позивача та спадкодавця доводяться свідоцтвом про народження позивача від 18.11.1975 серія НОМЕР_2

З копії довідки № 10 від 05.02.2014р. вбачається, що спадкодавець до дня смерті, проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Інші зареєстровані або проживаючі особи на день смерті спадкодавця за цією адресою були відсутні.

Постановою нотаріуса доводиться, що до матеріалів спадкової справи подано дві заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 - дочка спадкодавця, що доводиться: копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_3 від 02.11.1978; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_5 серія НОМЕР_4 від 19.09.1998року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач у справі - ОСОБА_2 - єдині спадкоємці, які прийняли спадщину за законом першої черги після померлої.

З Постанови нотаріуса вбачається, що спадкоємці уклали договір про поділ спадкового майна за умовами якого позивачу передається ј частка житлового будинку в АДРЕСА_1 , а відповідачу квартира АДРЕСА_2 та ј частка житлового будинку в АДРЕСА_4 .

ОСОБА_6 згідно Закону України «Про нотаріат» оформив право власності на 1/4 ідеальну частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.04.2014 року за реєстровим № 574, яке видано приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В.

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24.04.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20903404.

З державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0888 га, кадастровий № :18:004:0148, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 (третя особа) та ОСОБА_4 (спадкодавець).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.1999р. за № 236, вбачається, що спадкодавець успадкувала ј частку у праві власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що частка спадкодавця у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , становила - 1/4, то частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , також становила - 1/4.

Іншій співвласниці земельної ділянки ОСОБА_3 (третя особа) належить ѕ у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що доводиться копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008р. та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.01.2008р., що видані приватним нотаріусом Дробітько В.В.

Відтак, ОСОБА_3 (третя особа) належить ѕ частки у праві власності на спірну земельну ділянку. Вцілому право власності ОСОБА_3 (третя особа) та ОСОБА_4 (спадкодавець) складає - 1.

Відповідно до норм ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Норма ч.5 ст. ст.89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони "є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом".

Виключення з правила встановленого ч.5 ст. ст.89 Земельного кодексу України передбачено нормами ч.4 ст.120 Земельного кодексу України.

За правилом ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 Цивільного кодексу України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила "з урахуванням обставин, що мають істотне значення". При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму ВСУ, викладені у постанові від 16.04.2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою "суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої".

Враховуючи той факт, що позивач набув в порядку спадкування ј частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до нього перейшло право на земельну ділянку пропорційно до його частки в праві власності на житловий будинок, а саме - ј.

За нормами ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 16.09.2020р. по справі №464/1663/18, провадження № 61-9410св19, вказує на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, при цьому зазначає наступне:

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Аналогічна позиція роз`яснена в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ч. 1 ст.87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню

Керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1218 ЦК України, ст.ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суддя

ухвалила:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку земельної ділянки наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0888 га, кадастровий № :18:004:0148, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд міста Полтави протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

третя особа: ОСОБА_3 , дата народження не відома, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко