ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/684/21 Номер провадження 22-ц/814/1789/21Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Міщенко Я.О.,

представника позивача адвоката Риль В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

В квітні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого прохав стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 05.02.2021 у сумі 5 000 доларів США, що в еквіваленті до української гривні станом на 03.03.2021 року складає 140 050 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.02.2019 року між ним, як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено письмовий договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у борг 5 000 доларів США на строк до 05.02.2021 року без нарахування відсотків. Отримання грошових коштів підтверджується борговою розпискою, написаною власноруч ОСОБА_1 . Відповідач, як позичальник за договором, узяті на себе зобов`язання щодо повернення позики не виконала в обумовлений строк, позику не повернула, що і стало підставою звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено у повному обсязі, а саме:

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 доларів США, що в еквіваленті до української гривні станом на 30.03.2021 року складає 140 050,00 грн.

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 400,50 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

Із вказаним рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з неї суму боргу у розмірі 3 000,00 доларів США.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Заявник вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в наслідок чого з неї було стягнуто більшу суму грошових коштів, оскільки вказувала, що суд не врахував часткове повернення нею грошової позики у сумі 2 000 доларів США. З цього приводу судом не було допитано позивача, а також не допущено до участі у справі для надання показань в якості свідка гр. ОСОБА_3 , який би міг підтвердити цей факт.

Щодо письмового договору позики ОСОБА_1 зазначала, що не пам`ятає про те, що б підписувала вказаний договір, другого примірнику договору у себе не має.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

10.09.2021 до апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції вважає таким, що винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним та всебічним з`ясуванням всіх обставин.

Вказував, що доводи апеляційної скарги щодо часткового повернення позики, не підписання договору є недоведеними належними доказами у справі, мають характер припущень. Клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо належності підпису ОСОБА_1 не заявляла.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 визнала факт отримання грошових коштів.

Вказував, що грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США на повернення позики він не отримував від ОСОБА_1 , докази протилежного матеріали справи не містять.

Факт невиконання грошового зобов`язання у повному обсязі підтверджується наявністю у нього, як позикодавця, оригіналу боргової розписки.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що наведена заявником правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 № 6-1967цс15 є нерелевантною, оскільки у даних правовідносинах договірні правовідносини між ним та ОСОБА_1 оформлені письмовим договором позики, а не лише однією борговою розпискою.

05.10.2021 до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання повідомила, що з 10.05.2018 перебуває на обліку у Комунальному закладі «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» та вживає медичні препарати, які впливають на свідомість, тому вона не повністю усвідомлює значення своїх дій. Таким чином, вона не пам`ятає чи підписувала з позивачем договір позики, а боргову розписку написала під примусом; її змусили написати розписку через взаємовідносини, які були між нею та позивачем з приводу оренди належного останньому приміщення.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 05.02.2019 року між сторонами укладено письмовий Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 (Позикодавець) передав, а ОСОБА_1 (Позичальник) отримала у борг грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, що є еквівалентом 140 000 грн., строком повернення до 05.02.2021, без нарахування відсотків (п. 1 Договору позики, далі по тексту - Договір).

Пунктом 6 Договору сторони обумовили, що підписанням цього договору підтверджується сам факт отримання позичальником позики.

Разом із тим, факт отримання грошових коштів у позику підтверджується розпискою позичальника ОСОБА_1 від 05.02.2019 року (а.с. 6).

Строк повернення позики до 05.02.2021 та правова природа отриманих ОСОБА_1 коштів, як боргу, визначена у тексті самої розписки.

Сам факт отримання грошових коштів у позику відповідач ОСОБА_1 не заперечувала.

У визначений договором строк сума позики повернута не була.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором позики грошових коштів, між тим ОСОБА_1 , як позичальник, своїх зобов`язань щодо повернення коштів у сумі 5 000 доларів США до 05.02.2021 не виконала у повному обсязі та не довела перед судом належними доказами часткове повернення позики у сумі 2 000 доларів США.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та нормативно-правове регулювання

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 454 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Письмовим договором позики, підписаним між сторонами, а також розпискою позичальника підтверджено факт укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем, як позичальником, у борг грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США.

З договору позики (пункт 1, 8) та розписки вбачається, що сторони узгодили строк повернення грошових коштів - до 05.02.2021.

Згідно з пунктом 2 Договору сторони узгодили, що повернення грошових коштів здійснюється Позичальником щомісяця у сумі не менше 200 доларів США, що є еквівалентом 5 600 грн., починаючи з 05.02.2019, готівкою. Факт повернення суми підтверджується розпискою Позичальника.

Після виконання Позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати йому примірник цього договору (пункт 5 Договору).

Розписок про часткове повернення боргу матеріали справи не містять.

Відповідно до статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказане положення кореспондується також частиною 6 статті 81 ЦПК України.

Належність ОСОБА_1 підпису у договорі позики не спростована належними доказами у справі, а заперечення з цього приводу носять характер припущень, що не можуть бути покладені в основу доказування.

Доводи, викладені ОСОБА_1 у відповіді на відзив, щодо написання нею боргової розписки під примусом, не усвідомлення значення своїх дій під час укладення договору, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки такі відомості є припущеннями, які не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути покладені в основу доказування.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 на рахунок своїх заперечень проти позову не вказувала про такі обставини.

Договір позики, укладений між сторонами, є дійсним та не визнавався недійсним у передбаченому законом порядку. Відсутність у позичальника другого примірнику договору позики не спростовує факту його укладення та дійсності.

Доводи ОСОБА_1 про часткове повернення грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США за договором позики не знайшли свого підтвердження належними, достатніми і допустимими доказами у справі.

На рахунок підтвердження часткового повернення позики ОСОБА_1 не надала розписки, всупереч вимогам закону (ст. 454 ЦК України) та умовам договору (пункт 2 Договору).

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було допитано позивача, а також свідка ОСОБА_3 з приводу повернення нею коштів, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляла клопотань про виклик свідків у порядку, передбаченому статтею 91 ЦПК України, а також суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до вимог закону щодо допустимості доказів (ч. 2 ст. 78 ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а тому поясненнями сторони та показами свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (факт повернення коштів).

Наявність у позивача, як позикодавця, боргового документа розписки, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, ним взятих на себе зобов`язань (аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду № 143/280/17 від 18.07.2018).

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судом надано належну оцінку доказам з точки зору їх законності, допустимості і достатності, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному встановлені всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених заявником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.О. Кривчун

О.В. Чумак