Справа № 750/9876/21
Провадження № 2/750/2247/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

суддіСупруна О.П.,
секретаріОлефіренко Е.О., Галета Ю.В.,
за участюпредставника позивача адвоката Шевченка А.В., представника відповідача адвоката Масловської В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/9876/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

02 вересня 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останньої на його користь суму грошових коштів у розмірі 110 181,00 грн, з яких: 87 564,00 грн інфляційних втрат, 22 617,00 грн 3 % річних.

Ухвалою судді від 10.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.09.2021.

Ухвалою судді від 21.09.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено.

29.09.2021 розгляд справи відкладено на 20.10.2021, у зв`язку з неявкою учасників справи.

11.10.2021 відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності, про що також подала письмову заяву. Відповідач також зазначила про те, що має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а крім пенсії інших доходів не має, а тому, в разі задоволення позову, просить суд зменшити розмір 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які заявляє до стягнення позивач.

18.10.2021 відповідач надала суду свій розрахунок розміру 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які просить стягнути позивач.

18.10.2021 ОСОБА_3 через канцелярію суду подав письмові пояснення щодо відзиву, в яких зазначив про підтримку позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Позивач, відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що за період з 04.04.2017 по 23.02.2018 позивач надав в борг відповідачці грошові кошти, які перераховувались через додаток «Приват 24» з карткового рахунку позивача на карту відповідачки на загальну суму 1 037 577 грн, які частково були надані позивачу його батьком ОСОБА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 997 577 грн 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 801 грн 55 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

На виконання вищевказаного рішення 07.12.2020 Деснянським районним судом м. Чернігова було видано виконавчі листи № 750/2826/20 (№ 2/750/888/20), які перебували на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

06.08.2021 головним державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кравченко Ю.С. було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів № 750/2826/20 (№ 2/750/888/20) на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом, що підтверджується вказаними постановами ВП № 63854810, ВП № 63854276.

Позивач зазначив, що зволікання ОСОБА_2 з виконанням судового рішення № 750/2826/20, що набрало законної сили 03.11.2020, призвело до девальвації грошових коштів, а тому відповідач як недобросовісний боржник повинна понести додаткову відповідальність, передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), сплативши на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за період з 03.11.2020 по 05.08.2020 (дата остаточного погашення заборгованості відповідачем).

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18).

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а також від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18).

Відповідач зазначила, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020 у справі № 750/2826/20, з її пенсії були здійснені відрахування на користь позивача в сумі 3 876,65 грн, що підтверджується листом Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 63854810/49860 від 22.06.2021.

Таким чином, за період з 03.11.2020 по 05.08.2021 з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати у розмірі 84 767,13 грн та 3 % річних від простроченої суми 22 335,65 грн, а всього 107 102,78 грн.

З даним розрахунком відповідача погодились представник відповідача у ході судового розгляду та третя особа у письмових поясненнях від 18.10.2021.

Щодо застосування позовної давності відповідно до положень статті 267 ЦК України, на що посилається відповідач, суд зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 справа № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічні висновки щодо порядку відліку позовної давності при отриманні від боржника сум, передбачених статтею 625 ЦК України, викладені Верховним Судом у постановах: від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

При цьому слід зазначити, що інфляційні втрати та 3% річних не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо обчислення перебігу строку позовної давності, викладеній у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16, постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 913/70/18, постанові Верховного Суду у справі № 922/4099/17 від 26.10.2018, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

З огляду на викладене та період, за який позивач просить стягнути кошти, передбачені статтею 625 ЦК України (з 03 листопада 2020 року по 05 серпня 2021 року), заяву ОСОБА_2 про сплив позовної давності суд вважає помилковою.

Також, суд не знаходить правових підстав для зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з незадовільним станом здоров`я відповідача, потребою постійного лікування та скрутним матеріальним становищем, оскільки посилання відповідача на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо зменшення розміру нарахованих позивачем процентів річних не можна вважати релевантним зважаючи на те, що Велика Палата у справі № 902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості. Нарахована у справі № 902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу.

В той час як у справі, що розглядається, обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних як у справі № 902/417/18 судом встановлено не було, оскільки погоджений позивачем розмір 3% річних (22 335,65 грн) є значно меншим ніж сума безпідставно утриманих відповідачем коштів 997 577,00 грн. Тому суд вважає, що стягнення процентів річних у зазначеному розмірі не суперечить принципам розумності, справедливості та пропорційності.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимогу розмірі 107 102,78 грн.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (97%).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84 767,13 грн інфляційних втрат та 22 335,65 грн 3% річних, а всього 107 102,78 грн (сто сім тисяч сто дві гривні 78 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 068,76 грн (одну тисячу шістдесят вісім гривень 76 копійок) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя