КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/8780/2021 Головуючий у І інстанції - Твердохліб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради. третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради. третя особа: ПН КМНО Кондра Л.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 .

На момент смерті позивач була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю за однією адресою: АДРЕСА_1 , не заявила відмову від спадщини, а тому на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою що прийняла спадщину.

26 квітня 2021 року вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 за життя була членом СТ «Газовик» користувалась земельною ділянкою НОМЕР_3 в СТ «Газовик» та ще до 1980 року побудувала садовий будинок, що підтверджується технічним паспортом.

На підставі рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року за №460/7/620 ОСОБА_2 отримала у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_3 код ділянки: 75791011, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0621 га, однак за життя не встигла оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Вона є єдиним спадкоємцем за законом, проте отримати свідоцтво про прийняття спадщини не має можливості.

Просила суд визнати за нею право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 27,3 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції суперечить сам собі, оскільки описує, що згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року за №582/5773 (зі змінами і доповненнями) об`єкти нерухомого майна побудовані до 1992 року до категорії самочинного будівництва не належать та не потребують введення в експлуатацію, тоді як садовий будинок збудований ще у 1980 році.

Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію будівлі побудованої до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, яка збудована до 05 серпня 1992 року необхідно тільки технічний паспорт та довідку про присвоєння поштової адреси.

Крім цього, на думку апелянта, суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги технічний паспорт на садовий будинок від 03 серпня 2018 року.

Технічний паспорт виготовлений на ім`я ОСОБА_1 , оскільки вона була його замовником, так як в цей час її мати вже померла і фізично не могла замовляти будь-які документи.

Технічний паспорт виготовлений відповідно до вимог чинного законодавства, експертом, який має кваліфікаційний сертифікат і несе відповідальність відповідно до чинного законодавства за достовірність даних, які в ньому зазначені.

Вищезазначений паспорт є офіційним чинним відповідно законодавства технічним документом, який ніким ніколи не оспорював ся чи не визнавався недійсним, а тому сумніви суду щодо достовірності інформації зазначеної в ньому є необґрунтованими та надуманими.

Також, суд першої інстанції проігнорував відповідь СТ «Газовик» від 18 березня 2021 року №29/21, отриману на адвокатський запит, в якій зазначено, що «зі слів старожилів садового товариства, будинок за адресою: АДРЕСА_4 збудований до 1980 року».

Вищезазначене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів року побудови садового будинку.

Крім цього, звертає увагу на те, що єдиною спадкоємицею першої черги померлої ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців першої черги не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи. В матеріалах спадкової справи наявна лише заява позивача про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на спадкове майно.

На момент смерті свої матері, ОСОБА_2 , станом на 12 червня 2013 року позивач була з нею зареєстрована за однією адресою, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вчасно прийняла спадщину.

Просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 червня 2013 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження.

ОСОБА_2 за життя була членом СТ «Газовик» та користувалась, як член кооперативу земельною ділянкою НОМЕР_3 адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним списком членів СТ «Газовик» та листом з Державного архіву м. Києва від 26 березня 2021 року.

Рішенням Київської міської ради від 29 травня 2003 року за №460/7/620 «Про приватизацію земельних ділянок садівницького товариства «Газовик» Святошинського району вирішено передати громадянам, членам садівницького товариства «Газовик» Святошинського району, у тому числі й ОСОБА_2 , у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_3 код ділянки: 75791011, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0621 га.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно.

Спадкоємцем за законом на майно померлої ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає.

Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. постановою від 26 квітня 2021 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач не може оформити спадщину у нотаріуса, оскільки реєстрація права власності на зазначений будинок не була проведена.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено рік закінчення будівництва садового будинку із спорудами, в тому числі суду не було надано різного роду документів про придбання будівельних матеріалів тощо.

Також позивачем не було надано доказів щодо оформлення спадкодавцем права власності на земельну ділянку на якій розташований спірний будинок відповідно до рішення від 29 травня 2003 року №460-7/620.

На думку суду першої інстанції, спадкодавець ОСОБА_2 за життя не отримала дозволів на будівництво спірного садового будинку, з проведенням технічної інвентаризації будинку, що свідчить про те, що вказаний будинок є самовільною побудовою.

Крім того, позивач не надала письмових доказів на підтвердження факту інвентаризації зазначеної будівлі і оформлення технічного паспорту на свою матір, а відтак на момент відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірний садовий будинок не має статусу нерухомого майна та право власності на нього не зареєстровано.

Однак з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи. а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

При перегляді справи в апеляційному порядку, встановлено, що ОСОБА_2 була членом СТ «Газовик» та за нею була закріплена земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Вищезазначене підтверджується списком членів СТ «Газовик» за підписом голови правління ОСОБА_3 та квитанціями про сплату членських внесків.

Крім цього, доказом того, що ОСОБА_2 була членом СТ «Газовик» є рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року №460-7/620 та додаток до нього, а саме список громадян, членів СТ «Газовик» Святошинського району, яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, з якого вбачається: 3. код ділянки 75791011 - ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 - площа 0,0621 га.

На зазначеній земельній ділянці до 1980 року був побудований садовий будинок.

Вищезазначене підтверджується технічним паспортом та відповіддю СТ «Газовик» від 18 березня 2021 року.

Відповідно до відповіді КП КМР «КМ БТІ» від 16 березня 2021 року, вищевказаний садовий будинок станом на 31 грудня 2012 року не був зареєстрований.

В Державному реєстрі речових прав також відсутня реєстрація права власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

За життя ОСОБА_2 заповіт не склала. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею майна померлої ОСОБА_2 . Інших спадкоємців майна померлої ОСОБА_2 немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

На момент смерті ОСОБА_2 , її донька - ОСОБА_1 була з нею зареєстрована за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначене підтверджується відповіддю Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 квітня 2021 року.

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. з підстав відсутності правовстановлюючих документів на садовий будинок.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім цього, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (справа №6-54цс12), постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (справа №557/1209/16-ц).

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №760/1651/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані стороною позивача докази, які містяться у матеріалах справи, беззаперечно підтверджують фактичне перебування у власності спадкодавця (матері позивача) спірного садового будинку, тоді як ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку, відмовляючи у задоволенні позову, за обставин викладених у рішенні.

Стаття 16 ЦК України дає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Зокрема, одним з них є визнання права.

З урахуванням встановлених обставин справи та вимог матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок, загальною площею 27,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради. третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на садовий будинок, загальною площею 27,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба