02.12.2021 Справа № 363/3599/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року представником позивача - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем подано до суду вказану вище позовну заяву у якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни №87057 від 5 квітня

2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 46709,71 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №87057 від 5 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 46709,71 гривень. Вказаний виконавчий напис приватний нотаріус мотивував тим, що позивач є боржником за Кредитним договором №Ск-557-04099/6-2008 від 5 червня 2008 року укладеним із ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з

4 липня 2019 року по 22 березня 2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 46059,71 гривень. За вчинення виконавчого напису 650 гривень.

Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса № 87057 від 5 квітня 2021 року є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, на підставі спірного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6546542 від 18 травня 2021 року.

За заявою представника позивача, у порядку забезпечення позову, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2021 року зупинено стягнення по виконавчому провадженню № 65465462 від 18 травня 2021 року, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. № 87057 від 5 квітня 2021 року про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 46709,71 гривень, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/3599/21 законної сили.

Також, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня

2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 19 жовтня 2021 року.

У призначене судове засідання 19 жовтня 2021 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, у матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. У зв`язку з неявкою відповідача судове засідання, а також відсутністю доказів належного його повідомлення, розгляд справи було відкладено на 2 грудня 2021 року.

Після судового засідання 19 жовтня 2021 року на електронну адресу суду надійшов лист представника відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи, які зареєстровано судом 20 жовтня 2021 року та передано головуючому у справі.

9 листопада 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вважає, що виконавчий напис був вчинений відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», на підставі заяви та долучених до неї документів. Крім того зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, оскільки ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Також, 9 листопада 2021 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, у тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату.

У судове засідання 6 грудня 2021 року учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, наявність відзиву представника відповідача на позовну заяву, а також відсутність заяви від представника відповідача про поважність причини неявки до суду та відсутність його клопотання про відкладення розгляду справи, положення частини першої статті 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 5 червня 2008 року між ВАТ «РодовідБанк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та позивачем було укладено Договір №Ск-557-004099/6-2008 відповідно до умов якого, позивачу надано у користування грошові кошти у розмірі 21818,00 гривень. Як убачається із копії вказаного договору, він не посвідчений нотаріально.

5 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. був вчинений виконавчий напис № 87057.

Як убачається із вказано виконавчого напису, його вчинено приватним нотаріусом обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року

№ 1172, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №Ск-557-004099/6-2008 від 5 червня 2008 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 23 від 4 липня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал». Строк платежу за Кредитним договором №Ск-557-004099/6-2008 від 5 червня 2008 року настав, боржником допущено прострочення платежів.

У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 4 липня 2019 року по 22 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 46059,71 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 18386,66 гривень; прострочена заборгованість за комісією становить 12141, 78 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить

2149,91 гривень; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13381,36 гривень. За вчинення виконавчого напису 650 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню - 46709,71 гривень.

Відповідно до копії Наказу Міністерства юстиції України № 1424/5 від 19 квітня

2021 року, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 28 липня 2008 року за №6997 на ім`я Головкіної Яни Вікторівни , анульоване.

18 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

ВП № 65465462 на підставі виконавчого напису № 87057, виданого 5 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від

22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за

№ 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № Ск-557-04099/6-2008 від 5 червня 2008 року.

У матеріалах справи міститься надана представником позивача копія вказаного кредитного договору, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим.

Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 5 квітня 2021 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від

26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. керувалася законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяла в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі

№ 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі

№ 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18).

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня 2018 року.

Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною.

Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором № Ск-557-004099/68008 від

5 червня 2008 року, чим порушила норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту та відсотки.

Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання.

В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора.

З урахуванням зазначеного вище, доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують встановлених судом обставин, оскільки видача приватним нотаріусом виконавчого напису на підставі кредитного договору, не посвідченого нотаріально, є безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, слід зазначити, що у позовній заяві вказано, що позивачем не понесено судових витрат та він не очікує їх понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу, крім судового збору, а тому вказане клопотання представника позивача є безпідставним там не підлягає розгляду.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною сьомою статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2021 року, продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 2-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис №87057 від 5 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором

№ Ск-557-04099/6-2008 від 5 червня 2008 року у розмірі 46709 гривень 71 копійка, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 6 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса:

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б.

Суддя О.П. Лукач