КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Махлай Л.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою представника заявника Закритого акціонерного товариства «Вейка» (UAB «VEIKA») - Кубка Андрія Євгеновича про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою представника Закритого акціонерного товариства «Вейка» (UAB «VEIKA») - Трегубова Едуарда Леонідовича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року,

встановив:

у серпні 2021 року заявник звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ «Незалежне рекрутингове агенство» в розмірі 70,01%., яка належить Арунасу Шикшті.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року заяву було повернуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що її подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України. Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було повернуто його заяву безпідставно, оскільки ним було в повному обсязі дотримано вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставною для скасування ухвали суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначав, що в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебуває справа №752/12605/21 за зверненням Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про надання дозволу на примусове виконання в Україні виконавчого напису нотаріуса Третьої нотаріальної контори Паневежського району (Литовська Республіка) від 01 квітня 2019 року, яким з громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Вейка» було стягнуто 776 427 євро.

Заявник вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання виконавчого напису нотаріуса у випадку надання дозволу на його примусове виконання.

На підтвердження наведених у заяві обставин заявником до суду було надано дублікат виконавчого напису, повідомлення про вексель, клопотання Міністерства юстиції Литовської Республіки про надання дозволу на примусове виконання в Україні виконавчого напису та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 ст. 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 466 ЦПК України суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлені у ст. 151 ЦПК України.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про повернення заяви, судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що заява не містить відомостей, передбачених п. 2,3,6,7 ч. 1, а також ч.2 та 5 ст. 151 ЦПК України, що не в повному обсязі відповідає встановленим обставинам.

З матеріалів справи вбачається, що заявником було вказано свої повні дані, вказано про те, що предметом розгляду є питання про надання дозволу на виконання виконавчого напису нотаріуса іноземної держави, зазначено про готовність заявника здійснити внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду в якості зустрічного забезпечення, а також надано докази сплати судового збору.

Безпідставним є і посилання суду на те, що заявником не надано доказів на підтвердження відкриття провадження за клопотанням про виконання на території України рішення іноземного суду, оскільки Розділом ІХ ЦПК України, яким встановлено порядок визнання та виконання рішення іноземних судів, відкриття провадження за відповідним клопотанням не передбачено.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення, заявник надав до суду копію клопотання Міністерства юстиції Литовської Республіки про надання дозволу на виконання в Україні виконавчого напису нотаріуса, тоді як клопотання Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про надання дозволу на примусове виконання в Україні виконавчого напису нотаріуса, яке було подано безпосередньо до суду в Україні, до заяви додане не було.

Положеннями ст. 465 ЦПК України встановлено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

За відсутності відомостей щодо підстав подання органом державної влади України відповідного клопотання, тобто відомостей, передбачених п.7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд першої інстанції був позбавлений об`єктивної можливості вирішити питання про наявність або відсутність підстав для його забезпечення.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявником були вказані особи, які можуть отримати статус учасника справи: ЗАТ «Вейка» та ОСОБА_1 . Вказані обставини не узгоджуються з доводами самого ж заявника про те, що клопотання про надання дозволу на виконання виконавчого напису вже перебуває на розгляді у суді, тобто коло учасників розгляду, в тому числі заінтересованих осіб, вже визначено.

Частиною 3 ст. 8 ЦПК України встановлено, що інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Інформація, оприлюднена на веб-порталі судової влади України щодо справи №752/126/05/2021, свідчить про те, що ТОВ «Незалежне рекрутингове агенство» також є учасником розгляду клопотання, а тому розгляд заяви про його забезпечення без залучення в якості заінтересованої особи може призвести до порушення прав товариства.

За таких обставин судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про наявність підстав для повернення заяви, а заявник не позбавлений права повторно звернутись з відповідною заявою в межах розгляду клопотання про надання дозволу на виконання виконавчого напису.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «Вейка» (UAB «VEIKA») - Трегубова Едуарда Леонідовича залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді