ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7732/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чабаненко Ганна Олександрівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 у липні 2021 року. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чабаненко Ганна Олександрівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування пред`явлених вимог у позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6 та рідним братом відповідача ОСОБА_5

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приватизували в рівних долях квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в приватизації якої позивач не прийняв участі.

З 2017 року позивач проживає та працює у Чехії.

Батько сторін ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чеській Республіці, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 11.11.2020 звернувся до Консульського відділу посольства України в Чеській Республіці і написав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Позивач вважав, що у зв`язку з тим, що заява зареєстрована в реєстрі, то всі початкові дії для прийняття спадщини зроблені. Однак, позивачу не роз`яснили, що він повинен був відсилати її до держави Україна.

На території Чехії, як і в Україні був запроваджений карантин.

Також, позивач посилався на запровадження карантину, зокрема на територіях держав України та Чехії, а також на постанову КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVІD-19» від 11.03.2020 № 211, згідно з якою з 12.03.2020 було установлено карантин, який і наразі триває.

Лише 29.06.2021 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чабаненко Г.О. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 . Однак, позивачу 02.07.2021 була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де вказано, що видати йому свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки він пропустив встановлений Законом шестимісячний термін прийняття спадщини.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визначити йому додатковий строк, тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2021 у справі закрито підготовче провадження та її призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представники відповідача у судовому засідання позовних вимог не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Третя особа ПН КМНО Чабаненко Г.О. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Разом з тим, на виконання ухвали суду від 03.08.2021, надала до суду копію спадкової справи 306/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши вступне слово представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, доходить висновків про таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.07.2021, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_8 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09.10.2020 в Літомержіціх Чеської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 36/02-31 від 02.07.2021, ПН КМНО Чабаненко Г.О. відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_4 не подавав протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

За правилами ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 названих вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини - 03.10.2020, не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений вимогами діючого законодавства шестимісячний строк, тобто до 03.04.2021.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 в справі № 6-167цс12.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Про такий зміст наведеної норми ст. 1272 ЦК України неодноразово та послідовно зазначав касаційний суд (див., наприклад, постанови: від 04.11.2015 6-1486цс15 та від 23.08.2017 № 6-1320цс17, а також постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20)).

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

На підтвердження поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у пред`явленому позові позивач посилався на неможливість виїзду до України у зв`язку із введеними в Україні та Чехії протиепідеміологічними заходами.

На вказані доводи позивача, суд зазначає наступне.

Так, позивач усупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України, що карантинні заходи, введені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» (зі змінами), об`єктивно, істотно та конкретно перешкоджали йому вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини, зокрема поштовим зв`язком, а відтак, такі посилання позивача є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не змінюють наведених висновків суду щодо недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Судом враховано, що позивачу було достовірно відомо про смерть батька, у позивача не було жодних перешкод надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, що передбачено п.п. 3.5 п. 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та яким закріплено: «Якщо заява про прийняття спадщини, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини». Проте, спадкоємець та позивач у справі ОСОБА_4 цього не зробив.

Водночас, суд звертає увагу, що вимогами ч. 3 ст. 1272 ЦК України закріплено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Водночас, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить суд визначити їй додатковий строк на подання до нотаріуса заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що суперечить положенням ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якими позивач керується в обґрунтування пред`явлених позовних вимог.

З огляду на наведене, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але під час розгляду даної справи цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чабаненко Ганна Олександрівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 04.01.2022.

Суддя В.Л. Котвицький