КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/5620/21 Головуючий у суді першої інстанції - Арапіна Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , відповідно до якого просив збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 5 000 грн від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначено, що малолітній дитині ОСОБА_4 виповнилося вже шість років, а тому у позивача збільшився розмір витрат на фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, а також на одяг та продукти харчування, засоби гігієни, медичне обстеження та лікування. Позивачем було зазначено, що батько матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. У зв`язку з чим позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 з 3 000 грн до 5 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідач по справі ОСОБА_3 усунувся від виховання та утримання дитини і жодним чином не допомагає позивачу в утриманні їх спільної дитини. В апеляційній скарзі зазначено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує коштів на утримання, задоволення фізичного, духовного та культурного розвитку, проте коштів, які заробляє позивач по справі не вистачає на всі потреби дитини.

Апелянтом також зазначено, що дитина час від часу потребує медичного обстеження та лікування, що на даний час коштує дуже багато. Вказано, що відповідач по справі є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності апелянту не відомі, а тому апелянт вважає, що є всі підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що учасники по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року. Після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.13-14).

З копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 22 червня 2019 року вбачається, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково. Сятгунто з ОСОБА_3 на корсить ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

Крім того, позивачем також було надано копію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №755/828/17, виданого 05 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн (а.с.12).

Факт проживання спільної дитини з матір`ю відповідачем не заперечується та не було спростовано в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено на 2021 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

З урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 СК України щодо рівності обов`язку батьків утримувати дитини, а також виходячи з установленого чинним законодавством прожиткового мінімуму на дітей стягнутий суд розмір аліментів з відповідача у справі не є меншим від необхідного мінімуму визначеного ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом було надано фотокопію замовлення на лабораторне дослідження від 25 січня 2021 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого сума до сплати за надані аналізи становить 1 990 грн (а.с.45).

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 185 СК України).

Таким чином право позивачки на відшкодування витрат пов`язаних із додатковими витратами на лікування, розвитком здібностей дитини може бути вирішено за її зверненням до суду в порядку ст. 185 СК України, а не в порядку визначеному ст. 192 СК України.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме фотокопія замовлення на лабораторне дослідження від 25 січня 2021 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого сума до сплати за надані аналізи становить 1 990 грн, не може бути врахована апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів стягувач має надати докази не лише про те, які доходи платник аліментів має на час розгляду питання про збільшення аліментів, а і які він мав доходи, на час ухвалення рішення про стягнення аліментів для порівняльного аналізу.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів того, що матеріальне становище відповідача по справі покращилось та надає йому можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у більшому розмірі, ніж було присуджено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що малолітня дитина потребує час від часу медичного обстеження, не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, оскільки у відповідності до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Питання стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з її хворобою не було предметом розгляду у даному спорі, оскільки таких позовних вимог не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку по суті спору щодо відмови у задоволенні поданої позовної заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв