Провадження № 2/742/1738/21
Єдиний унікальний № 742/4427/21
РІШЕННЯ
02 грудня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі Голушко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сухополов`янської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати за ним право власності за набувальною давністю на сарай АДРЕСА_1 , який позначено в технічному паспорті під літ. Д1, загальною площею 1809,6 кв.м.
Аргументує свої вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка та будівлі розташовані на ній, останні придбані згідно договору купівлі-продажу у пайовиків КСП «Жовтень», а саме, нежитлова будівля, вагова, нежитлова будівля А-1, Б-1, В-1, автомобільні віси,1 силосна траншея, сарай № 6 під літерою Г.1. Крім зазначених вище приміщень на вказаній земельній ділянці знаходиться і сарай № НОМЕР_1 , який також входив до складу придбаної ферми, яка належала пайовикам КСП «Жовтень». Починаючи з моменту придбання вище зазначених приміщень, а саме з 2004 року ті по теперішній час позивач відкрито користується нежитловою будівлею-сараєм №5, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та вважав, що він входить до складу майна, яке було ним придбане у пайовиків КСП «Жовтень», але як виявилося під час того, як він вирішив зареєструвати на даний сарай право власності, останній не було включено до договору. Позивач зазначає, що добросовісно отримав у володіння даний сарай, починаючи з 2004 року відкрито та безперервно ним володіє, за час користування вказаним сараєм ним було його відремонтовано, перекрито дах, встановлені вхідні двері. Всі витрати по утриманню даного сараю повністю несе позивач. Інших осіб, які б мали право на вказаний сарай не існує. Вирішити дане питання можливо лише в судовому порядку.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 24.11.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився.
Представник відповідача до судового розгляду не з`явився, проте завчасно подав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, по суті заявлених вимог не заперечують, позов визнають.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
ОСОБА_1 на підставі розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації № 293 від 01.07.2010 року є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована на території Сухополов`янської сільської ради цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією державного акта серія ЯЛ № 109220 (а.с.28-29).
З технічного паспорта на нежитлову будівлю (сарай № НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_1 , вбачається, що загальна площа нежитлової будівлі під літ «Г-1» по АДРЕСА_2 становить 1339,0 кв.м. (а.с.7-13).
Згідно копії договору купівлі-продажу від 16.04.2005 року вбачається, що співвласники майна, що належить їм на праві спільної власності в особі голови комітету ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір про наступне продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного Договору. Найменування товару: силосна траншея, приміщення вісової, автомобільні віси (а.с.45-46).
З свідоцтв про право власності на нерухоме майно, досліджених в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать будівлі, які розташовані в АДРЕСА_2 є ( житловий будинок) по АДРЕСА_2 (нежитлова будівля, вагова, нежитлова будівля А-1, Б-1, В-1, автомобільні віси,1 силосна траншея) (а.с.13,32,36,40,44).
З технічного паспорта на нежитлову будівлю (сарай № Д-1) по АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_1 , вбачається, що загальна площа нежитлової будівлі під літ «Д-1» по АДРЕСА_2 становить 1809,6 кв.м., який побудований в 1992 році (а.с.7-12).
Отже, як встановлено в судовому засіданні, на земельній ділянці, яка належить позивачеві на праві власності за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться придбані ним у пайовиків КСП «Жовтень» наступні приміщення: нежитлова будівля, вагова, нежитлова будівля А-1, Б-1, В-1, автомобільні віси,1 силосна траншея, сарай № 6 під літерою Г.1, які зареєстровані і належать мені на праві власності. Крім зазначених вище приміщень на вказаній земельній ділянці знаходиться і сарай № НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки № 1040 від 10.11.2021 року виданої Сухополов`янською сільською радою, ОСОБА_1 протягом 2002-2021 року відкрито користується сараєм № НОМЕР_1 колишнього КСП «Жовтень», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, яке знаходиться на належній йому на праві власності земельній ділянці і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, інших власників даного майна не існує, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.260,264-266 ЦПК України, 344 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сухополов`янської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності за набувальною давністю на сарай АДРЕСА_1 , який позначено в технічному паспорті під літ. Д1, загальною площею 1809,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО