Справа № 307/3091/21
Провадження № 2/307/819/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі: секретаря Ком`яті Н.А.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування в особі Солотвинської селищної ради про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 26.01.2007 у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому в них народилися донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вони домовилися, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживатимуть з відповідачем, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживатимуть з нею і перебувають на її повному утриманні й вихованні.

За рішенням Тячівського районного суду від 6.05.2021 шлюб між ними розірвано.

Найближчим часом вона хоче виїхати за кордон в Республіку Молдова до ОСОБА_10 , з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах у с. Боргани район Леова для реєстрації з ним шлюбу та створення нової сім`ї.

Вона має намір вивезти з собою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у Республіку Молдова та інші країни для подальшого оздоровляння і відпочинку.

Відповідач відмовляється надати їй нотаріально посвідчену заяву про надання дозволу на виїзд за кордон.

Свою відмову в наданні згоди відповідач нічим не обґрунтовує та не мотивує.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_12 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він має обґрунтовані наміри побоюватися, що позивачка вивезе дітей за кордон і не повернеться в Україну, тому він може втратити можливість спілкуватися з дітьми. На даний час він із дітьми, які проживають з позивачкою не бачився більше року, так як не має можливості до них приїхати. Забрати їх до себе він також не має можливості. Якщо ОСОБА_1 вийде заміж у Молдавії він не буде заперечувати щоб доньку ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 передали до дитячого будинку.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які знаходиться на утриманні позивачки. Ще троє дітей знаходяться на утриманні відповідача.

Із витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солотвинської селищної ради № 9 від 15.11.2021 вбачається, що за результатами голосування комісією було прийнято рішення рекомендувати надати дозвіл для виїзду за кордон дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_3 .

Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно до вимог пп. 3 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують . Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Враховуючи права батька щодо виховання дітей та на спілкування з ними, його відношення до подібного виду цивільно-сімейних правовідносин які виникли між ним та позивачкою, а саме, вимоги законодавства в яких чітко визначено вимоги щодо часового проміжку перебування дитини за кордоном та необхідності визначення держав, в яких інший з батьків має право виїжджати, суд вважає за необхідне надати позивачці ОСОБА_1 право для тимчасового виїзду за кордон доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до республіки Молдова та республіки Румунія, протягом строку дії їх паспортів громадянина України для виїзду за кордон - ІНФОРМАЦІЯ_7 , без згоди батька - ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 908 гривень.

За таких обставин, керуючись стст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканці АДРЕСА_1 , дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до республіки Молдова та республіки Румунія, протягом строку дії паспорту дітей для виїзду за кордон - ІНФОРМАЦІЯ_9 , без згоди батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканця АДРЕСА_1 , (інші відомості відсутні).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26.11.2021 року.

Головуючий В.І. Гримут