Справа № 212/8791/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення недоотриманої одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої недоотриманням одноразової виплати,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення недоотриманої одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої недоотриманням одноразової виплати, який уточнив 12 листопада 2021 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що від понад 28 років працював у ПрАТ «Суха Балка» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування. 15 жовтня 2019 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У вересні цього року він дізнався, що Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012рр. передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову (вихідну) допомогу в розмірі, залежно від стажу роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 20 і більше років трьохмісячну середню заробітну плату. Оскільки він відпрацював у відповідача більше 20 року, тому роботодавець зобов`язаний був виплатити одноразову (вихідну) допомогу при звільненні на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що не було зроблено відповідачем. Зазначає, що окрім невиплаченої одноразової допомоги зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також вказує, що порушенням його трудових прав йому спричинено моральну шкоду.

Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 22008,03 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 114551,60грн., моральну шкоду в розмірі 22008,03 грн.

4 жовтня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 29 жовтня 2021 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що підприємство здійснило при звільненні ОСОБА_1 всі належні виплати. Вказує, що позивач 1 жовтня 2019 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а тому за положеннями 5.16 Колективного договору він не має права на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію. Вказує, що при обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не дотримано принципу співмірності. Також вважає недоведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні.

Крім того, 23 листопада 2021 року відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважають їх такими необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Також посилався на те, що позивач не має права на виплату вихідної допомоги, оскільки на день звільнення останній мав не погашену догану. Крім того, вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем недоведені та останнім не надано жодного допустимого доказу на підтвердження завдання йому такої шкоди.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 1 серпня 1991 року був прийнятий на шахту Фрунзе ПрАТ «Суха Балка» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування та 15 жовтня 2019 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком. (а.с. 9-13)

Як вбачається із наданих позивачем відомостей про зарахування грошових коштів на картковий рахунок, відкритий ОСОБА_1 у АТ «ПриватБанк», відповідачем не було перераховано при звільненні працівнику вихідну допомогу при звільненні (а.с. 8), що також не спростовується відповідачем у заві по суті справи.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Пунктом 5.16 Колективного договору на 2013-2014 роки ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства відповідача при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для поверхневих працівників від 7,5 до 15 років-1, від 15 до 20 років-2, від 20 і більше років-3.

Наказом ПрАТ «Суха Балка» від 1 жовтня 2019 року за № 3992-Н, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану та позбавлено виробничої премії за серпень 2019 року.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Згідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у зв`язку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин умови саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №212/343/17-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №215/1270/16-ц, у справі № 212/6331/19 від 29 липня 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача на поверхневих роботах більше 20 років в та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Отже, на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі місячної середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивач був звільнений з підприємства відповідача 15.10.2019 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці: серпень-вересень 2018 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням склала 7336,01 грн.

При середньомісячній заробітній платі 7336,01 грн. вихідна допомога повинна становити три розміри середньомісячного заробітку що дорівнює 22008,03 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача - 15.10.2019 року, відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не в повному обсязі виплатив вихідну допомогу при виході на пенсію.

Так, час затримки розрахунку при звільненні становить 748 днів (з 15 жовтня 2019 року по 11 листопада 2021 року), а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде становити 237890,22 грн. із розрахунку 39,23 грн. х 8 год. х 758 днів.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 80 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок порушення його права на належну оплату праці завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через невиплату вихідної допомоги при звільненні як джерела для існування, суд, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, взявши до уваги вимоги розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, що буде відповідатиме інтересам позивача.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1070,08 грн..

Керуючись ст. ст. 3, 58 Конституції України, ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23,1167 ЦК України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення недоотриманої одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої недоотриманням одноразової виплати задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком грошові кошти в сумі 22008,03 грн. (двадцять дві тисячі вісім гривень 03 копійки) без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, моральну шкоду у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок) без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 1070,08 грн. (одна тисяча сімдесят гривень 08 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Суха Балка», місце знаходження юридичної особи: 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5, код ЄРДПОУ 00191329.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 23 листопада 2021 року.

Суддя: О. Н. Борис