РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/4085/17

Провадження № 22-ц/4815/1398/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - акціонерного товариства "Полтава-Банк" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року (ухвалене у складі судді Шуляка А.С.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання права власності на нерухоме майно та виключення його з акту опису,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання права власності на нерухоме майно та виключення його з акту опису.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1990 року. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , який відповідно до ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У подальшому йому стало відомо, що згідно постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС вказане домоволодіння підлягає примусовій реалізації. Проте, відчуження цілого об`єкта нерухомості позбавить його права власності на частку у вказаному майні. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати будинковолодіння АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виключити належну йому частку з акту опису.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/2 кожному.

Виключено з акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року по виконавчому провадженню ВП №34379227 1/2 частину будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 1/2 частина будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає виключенню з акту опису і арешту майна, оскільки належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, особа, яка не брала участі у справі - акціонерного товариства "Полтава-Банк" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано виключив частину спірного домоволодіння з акту опису і арешту майна, оскільки позивач надав згоду на отримання його дружиною кредиту, а тому відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором укладеним в інтересах сім`ї несе подружжя усім своїм майном.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.09.1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження № НОМЕР_1 , актовий запис № 5257.

Під час перебування у шлюбі, 02 грудня 2008 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно кредитного договору №2 від 08 вересня 2010 року, із змінами внесеними додатковими угодами від 23.09.2010р. та 01.02.2011р. (далі Кредитний договір), AT "Полтава банк" надав фізичній особі-громадянці України ОСОБА_2 споживчий кредит у сумі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп. строком погашення до 07 вересня 2012 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" у справі №2/413 від 23 січня 2012 року позовні вимоги AT "Полтава-банк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ "Денір" (код ЄДРПОУ 253183) на користь AT "Полтава-банк" суму заборгованості у розмірі 2 000 687 (два мільйони шістсот вісімдесят сім) грн. 89 коп., яка складається з: 880 000 грн. - сума простроченого кредиту, 257 636 грн. 64 коп. - сума прострочених відсотків, 863 051 грн. 25 коп. - пеня.

На реалізацію виконання Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" у справі №2/413 від 23 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Полтави від 03 травня 2012 року був виданий виконавчий лист.

24 вересня 2012 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Онищук Л.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_2 (ВП№ 34379227).

15.01.2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Онищук Л.О. було винесено постанову по ВП №34379227, якою доручено відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції провести опис земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 .

16.03.2016 року Здолбунівським районним відділом ДВС на виконання постанови державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ про складання акту опису та арешту земельної ділянки та будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , було складено акт опису та арешту спірного майна.

За змістом ст. 60 СК України, майно чоловіка та дружини, набуте ними за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того, за чиї кошти та за яких обставин воно було придбане. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне будинковолодіння належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, що остання не заперечує та визнає.

Разом з цим, помилковим є рішення суду в частині виключення з акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року по виконавчому провадженню ВП №34379227 1/2 частину будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За ч. 2 статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Внаслідок укладення договорів позики (кредиту) одним із подружжя, у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми. Виконання такого зобов`язання подружжя здійснює як солідарні боржники.

Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року, справа № 638/18231/15-ц, провадження №14-712цс19.

Під час укладення ОСОБА_2 кредитного договору №2 від 08 вересня 2010 року ОСОБА_1 надав згоду на його укладення, що підтвердив власноручним підписом у договорі.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором №2 від 08 вересня 2010 року, яке є спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , останні відповідають усім своїм майном.

Тому, відсутні правові підстави для виключення з акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року 1/2 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Крім того, з урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання спірного будинковолодіння спільною сумісною власністю сторін, оскільки між ними такий спір відсутній.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Обставини справи у своїй сукупності свідчать, що ОСОБА_2 , проти якої ухвалене судове рішення про стягнення боргу та її чоловік, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує його майнові інтереси і направлений на недопущення звернення стягнення на майно подружжя.

Тому, на переконання колегії суддів, не можна залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року, справа №723/826/19, провадження № 61-8810св20.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції підлягає відшкодуванню акціонерному товариству "Полтава-Банк" за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Полтава-Банк" задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання права власності на нерухоме майно та виключення його з акту опису відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства "Полтава-Банк" судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4540 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 листопада 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.