Дата документу 24.11.2021 Справа № 329/353/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/353/21 Головуючий у 1 інстанції Богослов А.В.
Провадження № 22-ц/807/3463/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року про накладення штрафу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Ірпінський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Ірпінський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 1189,50 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду про накладення на нього штрафу скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

В частині третій статті 2 ЦПК України закріплено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких, в тому числі, відносяться повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Між іншим, частинами третьою, четвертою статті 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи.

Так, в пункті 1 частини другої вищевказаної статті закріплено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Встановлено, що 22.07.2021 на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про відвід головуючого по справі. В клопотанні ОСОБА_1 зазначено, що головуючий по справі виконав замовлення військових злочинців «ДНР» та РФ, разом зі слідчим Морозко, подружжям ОСОБА_3 , допоміг останнім привласнити обладнання, головуючий по справі опиниться на лаві підсудних, має написати явку з повинною та подати у відставку, а також допускає інші вислови, які свідчать про очевидну неповагу до суду.

З аналізу даної заяви вбачається, що вона містить вислови, які свідчать про неповагу до суду.

В частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі №9901/34/19 викладена правова позиція, відповідно до якої нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені відповідною статтею процесуального законодавства.

Крім цього, також статтею 17 Закону України від 23лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У підпункті «а» пункту 3 статті 35 Конвенції визначено, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви.

Відповідно до положення пункту 4 цієї статті Конвенції Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно із цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

У розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Враховуючи зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді, норми чинного законодавства України та вищевказану практику Великої Палати Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визнання таких дій заявника виявом неповаги до суду та інших учасників процесу та констатацією того, що подання даної заяви є зловживанням ОСОБА_1 його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватись завданнями цивільного судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що заяву ОСОБА_1 про відвід судді, яка містить в собі образливі слова в адресу судді, з урахуванням визнання таких дій зловживанням процесуальними правами, слід залишити без розгляду.

Частиною четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Види заходів процесуального примусу зазначені в частині першій статті 144 ЦПК України: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Оскільки судом встановлено зловживання заявником процесуальними правами, наданими йому Конституцією України, ЦПК України, тощо, суд першої інстанції вірно, керуючись положеннями пункту другого частини першої статті 148 ЦПК України, дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 штрафу в сумі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу суду першої інстанції від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: