ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6323/21Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/998/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 та представників

сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 12 липня 2021 року) у цивільній справі № 607/6323/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що з вини відповідача 28 січня 2019 року о 14 год. 02 хв. в с. Смиківці по вулиці І.Франка сталося ДТП, в якому пошкоджено його транспортний засіб Volksvagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 . На ремонт автомобіля позивач витратив 176256 грн., що підтверджується квитанціями про оплату. Згідно висновку експерта 20385,48 грн. становить втрата товарної вартості. Також, у зв`язку із розглядом справи в суді він оплачував за власний рахунок проведення експертиз по справі. Пошкодження у ДТП його автомобіля, тривалий судовий розгляд справи негативно вплинули на його моральний стан та призвели до душевних страждань.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 202148,24 грн., з яких 176256,00 грн. відновний ремонт пошкодженого т/з; 20385,48 грн. втрата товарної вартості; 1300,00 грн. та 206,76 грн. витрати на виготовлення звіту №23 від 01.02.2019 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 4000,00 грн. витрати на виконання висновку спеціаліста від 25.05.2020 року та 10000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 182090,79 гривень збитків завданих ДТП, 10000 гривень моральної шкоди та 3427, 67 грн. (1920,91+1506,76) судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 20057,45 грн матеріальних збитків відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити та задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Вказує, що суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на проведення експертизи, оскільки понесення таких витрат є наслідком ДТП.

Зазначає, що вартість відновлюваного ремонту значно більша ніж вказано у звіті - 176256,00 грн, а не 161705,31 грн, оскільки ремонт було виконано пізніше через відсутність в наявності потрібних запчастин, а також велика вартість деталей уповільнювала ремонт.

Вказує про те, що перелік деталей застосованих в ремонті відповідає переліку деталей і робіт необхідних для виконання ремонту згідно звіту.

Суд не врахував реального розміру відновлювального ремонту і такий розмір був спричинений саме діями відповідача, якби відповідач не спричинив ДТП то відповідних витрат і не було б.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що постановою про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності невірно надано оцінку діям обох водіїв та тому фату, що дії позивача прямо пов`язані з настанням ДТП.

Зазначає, що звіт експерта про визначення вартості матеріального збитку не відповідає приписам ч.5 ст. 106 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність, а тому такий звіт не може бути належним і допустимим доказом у справі.

Вказує про те, що позивачем не обґрунтовано заподіяння йому моральної шкоди і суд не вказав з яких міркувань виходив стягуючи моральну шкоду.

Сторони подали відзиви на подані апеляційні скарги у яких заперечили доводи один одного, опираючись на обставини викладені в апеляційних скаргах.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник доводи поданої апеляційної скарги підтримали, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечили.

Представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав навівши доводи аналогічні викладеним у апеляційній скарзі та відзиві. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року у справі №607/3472/19 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження в справі закрито, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постановою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року в частині визнання позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закриття провадження в справі в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП скасовано, закрито провадження у справі відносно позивача за ст.124 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року в частині визнання відповідача ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закриття провадження в справі в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП залишено без змін.

Вказаними постановами було встановлено, що 28 січня 2019 року о 14 год. 02 хв. водій ОСОБА_2 в с. Смиківці по вул. І.Франка, керуючи транспортним засобом RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3. (б), 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП. При цьому встановлено відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_4 застрахована не була. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДПО18 №233616 від 28 січня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП за відсутність поліса обов`язкового цивільного страхування.

Відповідно до звіту №23 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_2 виконаного СОД ФОП ОСОБА_3 , величина матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 без врахування ПДВ та з врахуванням ВТВ станом на 01.02.2019 року становить 182 090,79 гривень, з них 161 705,31 гривень вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ та 20385,48 гривень втрата товарної вартості.

Позивачем надано видаткові накладні на купівлю запчастин та виконання робіт на суму 176256 гривень, а саме: на суму 18 472,00 гривень - видаткова накладна №19 від 03.04.2019р.; на суму 40 773,00 гривень - видаткова накладна №16 від 12.02.2019р.; на суму 84771,00 гривень - видаткова накладна №27.1 від 05.03.2019р.; на суму 17 285,00 гривень - акт №328 від 0З.01.2020р., квитанція до прибуткового касового ордеру №1477 від 18.10.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру №1620 від 03.01.2020р.; на суму 13 455,00 гривень - видаткова накладна №354 від 09.02.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру №264 від 04.02.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру №305 від 09.02.2019р., на суму 1500 гривень - видаткова накладна №2014 від 24.07.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру №1758 від 24.07.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру №760 від 01.04.2019р.

Також позивачем надано квитанцію про оплату від 25.05.2020 року на суму 4 000,00 грн. Тернопільській філії ТОВ УЕК за експертне дослідження від 25.05.2020 року. Як стверджує представник позивача вказане дослідження було проведено для зборку доказів у справі про адміністративне правопорушення від 607/3472/19 для спростування доводів відповідача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 визначено розмір збитків внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_2 в сумі 182090 гривень і така сума підлягає до стягнення. Задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди суд вважав доведеним її розмір враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди. Відмовляючи в стягненні вартості експертного дослідження від 25.05.2020 року, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що такі витрати є наслідком ДТП.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Так, у разі якщо на час виправлення пошкодження отриманих автомобілем внаслідок ДТП зросли ціни на майно або роботи, які встановлені у звіті №23 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_2 , потерпілий із цих підстав може заявити вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме дії позивача призвели до того, що ремонт відбувся в такий спосіб, що за час його проведення зросли ціни на запчастини та роботи.

Суд, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, має враховувати положення ст. 1192 ЦК України, зокрема, з урахуванням обставин справи, за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідач, всупереч ст.ст. 77-79 ЦПК України, належними і допустимими доказами не спростував подані позивачем докази про вартість запчастин та проведені роботи по відновленню автомобіля.

Аналіз звіту №23 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_2 виконаного СОД ФОП ОСОБА_3 та поданих позивачем доказів про реальну вартість куплених запчастин та проведених робіт по відновленню автомобіля свідчить про те, що позивачем проведено заходи по відновленню автомобіля, які узгоджуються з звітом №23 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля. Тобто позивачем проведено ті ж роботи і замінено ті ж запчастини, які вказано у даному звіті, однак їх вартість на момент проведення ремонту зросла по відношенню до вартості вказаної у звіті.

Відповідачем в свою чергу не доведено протилежного.

Оскільки вартість реального майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує вартість відновлювального ремонту згідно звіту №23 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню саме фактичний розмір шкоди вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійсненого позивачем в сумі 176256,00 грн та 20385,48 грн втрати товарної вартості.

В свою чергу колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 4000 гривень на оплату 25.05.2020 року Тернопільській філії ТОВ УЕК за експертне дослідження від 25.05.2020 року не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати є наслідком ДТП.

Понесені позивачем витрати щодо оплати вартості проведеної судової почеркознавчої експертизи у справі про адміністративне правопорушення не відносяться до збитків, які заподіяні внаслідок ДТП, як і не відносяться до судових витрат по цій справі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно доведення позивачем завдання йому моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відтак, оскільки участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, висновок суду першої інстанції щодо підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди є обгрунтованим.

З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача, тривалості розгляду справи про адміністративне правопорушення, скасування судом апеляційної інстанції постанови суду першої інстанції в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з ДТП та із застосуванням принципів розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з розміром моральної шкоди.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що постановою про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності невірно надано оцінку діям обох водіїв та тому факту, що дії позивача прямо пов`язані з настанням ДТП, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, вказаним доводам надана оцінка в постанові Тернопільського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року при апеляційному розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року, справа № 607/3472/19.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що звіт експерта про визначення вартості матеріального збитку не відповідає приписам ч.5 ст. 106 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність, а тому такий звіт не може бути належним і допустимим доказом у справі, колегією суддів оцінюються критично.

Відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції вказаний висновок не заперечувався, клопотання про призначення судом експертизи не заявлялося і свій висновок відповідач не надавав.

Як зафіксовано в журналі судового засідання від 07.07.2021 року головуючий Позняк В.М. з`ясував думку відповідача щодо можливості подання ним відзиву, тим самим забезпечував право відповідача на відзив, однак ОСОБА_2 вказав, що відзиву подавати не буде. В подальшому в судовому засіданні відповідач вказав на те, що клопотань він не має.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що до стягнення підлягають фактично понесені витрати на ремонт автомобіля, які підтверджені поданими позивачем письмовими доказами і які відповідачем у встановленому ЦПК України порядку не спростовані.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задоволити частково і рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року в частині стягнення збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою змінити, збільшивши суму стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 з суми 182090,79 грн. до 196641,48 грн. в той же час апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1362 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, слід повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 1820,25 грн зайво сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року в частині стягнення збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою змінити, збільшивши суму стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 з суми 182090,79 грн. до 196641,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1362 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) з Державного бюджету України 1820,25 грн зайво сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, сплаченого відповідно до квитанції №29184 від 13.08.2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.