Провадження № 2/521/4531/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Мурзенка М. В.

при секретарі - Корнієнко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони на відчуження майна, у якому просить суд зняти заборону на відчуження майна, зареєстрованому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 22 від 25.06.1988 року, яку накладено на домоволодіння АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_1 , яку винесено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори від 25.06.1988 року на підставі повідомлення Сбербанку СРСР №5374 від 30.05.1988 року за № 39.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що ОСОБА_1 є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 . Станом на теперішній час позивачка виявила бажання розпорядитись належним їй будинком, однак прибувши для укладення угоди до нотаріуса виявила наявність заборони відчуження вказаним майном. Відповідно до архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву за №4210 / 01-18 від 10.12.2019 року зазначено, що 25.06.1988 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори накладено заборону на майна на підставі повідомлення Сбербанку СРСР №5374 від 30.05.1988 року за №39 про видачу суди 3000 рублів строком на 12 років. Вказану заборону зареєстровано в реєстрі за №22 вiд 25.06.1988 року. Вказана заборона накладена у зв`язку з отриманням позивачкою позики у Сбербанці СРСР у 1988 році, яку вона повернула. Позивачем подано заяву до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі про зняття заборони на вищевказане майно, проте нотаріальною конторою повідомлено про неможливість провести зняття заборони на відчуження майна, оскільки відсутнє повідомлення Сбербанку СРСР про виконання зобов`язання, відповідно відсутнє повідомлення і про зняття такої заборони. Оскільки, станом на теперішній час Сбербанку СРСР не існує, позивачка звернулася до Нацiаонального банку України з заявою про надання публічної інформації про те, чи є правонаступник Сбербанку СРСР, чи зареєстровано Національним банком України будь-який банк, який став правонаступником Сбербанку СРСР. Згідно до відповіді Національного банку України від 20.05.2021 року, ОСОБА_1 повідомлено про те , що Сбербанк СРСР ( назва після реорганізації - Ощадний Банк СРСР) не має правонаступників, також НБУ не зареєстровано новий банк, який став правонаступником Ощадного банку СРСР. Відповідно інформації з Єдиного реєстру боржників, відомості про позивача як боржника у вказаному реєстрі також відсутні. Таким чином, враховуючі те, що відомості про зняття заборони на відчуження будинку не внесені у Державний реєстр ОСОБА_1 позбавлена права вільно розпоряджатися власним майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 20.08.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 23.09.2021 р.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23.09.2021 року замінено первісного відповідача про справі - Малиновську державну нотаріальну контору у місті Одесі належним відповідачем - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 28.10.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.11.2021 р.

В судовому засіданні позивачка не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просила суд справу слухати за його відсутності та відсутності позивачки.

Представник відповідача - в судове засідання не з`явися, про місце дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Надали до суду відзив, у якому вказали, що позовні вимоги є недоведеними, безпідставними, оскільки Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем по справі, оскільки відповідно до Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна на підставі отриманого повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту). Банк жодною своєю дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватись та розпоряджатись позивачу майном, зазначеному у позовній заяві.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, видане на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 06.06.2001 року № 533 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з одного житлового будинку літ «А», загальною площею 99,3 кв.м, житловою площею 49,3 кв.м, льоху літ. «Б», сараю літ. «М», гаражу літ «Н», вбиральні літ «О», відображених у технічному паспорті від 27.04.2001 року. (а.с.8)

Відповідно до архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву за №4210/01-18 від 10.12.2019 року зазначено, що 25.06.1988 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори накладено заборону на майна на підставі повідомлення Сбербанку СРСР №5374 від 30.05.1988 року за №39 про видачу ссуди 3000 рублів строком на 12 років. Відомості щодо зняття заборони в матеріалах справи відсутні. Підстава: справа № ІІ-2, том № 1 Розпорядження про накладенню і зняттю відчуження житлового будинку (арешту) за 1989 рік, стрр. 49 (а.с.9, 10)

З відповіді Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 25.05.2021 року № 2487/01-16 вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про зняття заборони на майно за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 не надані документи в підтвердження наявності та змісту зобов`язання, а також ті, що підтверджують погашення боргу, крім того, на цей час відсутня одна із сторін угоди - кредитор, який би підтвердив повне та своєчасне повернення боргу. Вирішення питання щодо зняття заборони можливо лише в судовому порядку.

З листа Національного банку України № 20-0006/43902 від 20.05.2021 року вбачається, що до 1959 року на території СРСР здійснював свою діяльність Сільгоспбанк та комунальні банки СРСР. На виконання постанови № 821 Ощадний банк СРСР створив Український республіканський банк Ощадного банку СРСР. Згідно з пунктом 2 Постанови Верховної ради Український РСР «Про порядок ведення в дію Закону України «Про банки і батьківську діяльність» від 20.03.1991 року № 873-ХІІ Український республіканський банк Ощадного банку СРСР з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами, оголошений Верховною Радою України власністю України. 31.12.1991 року Національний Банк України зареєстрував статут Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 4. Відповідно до положень вказаного вище статуту Ощадбанк України був створений згідно із Законом УРСР від 20.03.1991 року «Про банки і банківську діяльність» та входив до банківської системи України. Статут Ощадбанку України не містив інформації про правонаступництво банку щодо Ощадного Банку СРСР. Також, Національний Банк України не реєстрував банку, який став правонаступником Ощадного банку СРСР. (а.с.13)

За таких обставин суд доходить висновку про припинення зобов`язань за виданою ОСОБА_1 ссудою з підстав, визначених ч. 3 ст. 223 ЦК УРСР, що підлягає застосуванню до спірних відсносин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Судом встановлено, що станом на 1988 р. накладення заборони регламентувалось Законом УРСР «Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом від 31 жовтня 1975 року №45/5.

Статтею 54 Закону УРСР «Про державний нотаріат», Главою 4 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР було передбачено, що державний нотаріус за місцем знаходження жилого будинку накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників: за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників. Накладення заборони реєструються в реєстрі для реєстрації заборон. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів.

Статтею 55 Закону УРСР «Про державний нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус або службова особа виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії, знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників.

В подальшому накладені заборони (обтяження) були перенесені до створеного Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у 2008 році до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, надалі - до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до п. 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення в т.ч.: кредитора про погашення позики; за рішенням суду. Про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

З огляду на викладене вище, судом встановлено, що правовою підставою для реєстрації обтяження на нерухоме майно є заборона на відчуження нерухомого майна, яка накладена нотаріусом в порядку 54 Закону УРСР «Про державний нотаріат», при цьому, дане обтяження вважається чинним до здійснення нотаріусом дій по зняттю заборони у визначеному законодавством порядку та здійснення нотаріусом, як спеціальним суб`єктом, реєстрації припинення такого обтяження.

Поряд з цим, нотаріус не має можливості здійснити дії по зняттю заборони за відсутності належного повідомлення про відсутність обтяження. Заборона відчуження майна є похідним від позичкових зобов`язань, які вже припинені, так як іншого судом не встановлено. Підставою для реєстрації припинення обтяжень та заборони відчуження може бути судове рішення.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що існуюча заборона на відчуження та зареєстроване в Державному реєстрі обтяження щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , порушують право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, при цьому, правові підстави для продовження дії заборони відчуження об`єкта нерухомого майна відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача про зняття заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 89, 258-259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони на відчуження майна - задовольнити.

Скасувати заборону на відчуження майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладену державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 25.06.1988 року на підставі повідомлення Сбербанку СРСР №5374 від 30.05.1988 року за № 39, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 22 від 25.06.1988 року.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18.11.2021 року.

Головуючий: