Справа № 635/6604/21
Провадження № 2/635/3459/2021
03 грудня 2021 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лещенко А.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,
позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 08 серпня 2015 року. Вона та відповідач є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що із відповідачем вони не підтримують фактичних шлюбних відносин, проживають окремо, перебувають у процесі розірвання шлюбу, дитина проживає з нею, перебуває на її утриманні, домовленості щодо участі батька в утриманні дитини між нею та відповідачем не досягнуто. Добровільно відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, нікому аліменти не сплачує, інших дітей не має, працездатний, однак з березня 2021 року не працює, тому вважає, що аліменти мають бути визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. При цьому також зазначає, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до копії паспорта, яка мається в матеріалах справи, а також повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-сайті суду та шляхом телефонограми на відомий номер мобільного телефону.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лугинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №16 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 08 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лугинського районного управління юстиції Житомирської області.
Сторони у справі мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане 30 листопада 2018 року Лугинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №48).
Малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виконачого комітету Люботинськорї міської ради Харківської області.
На момент звернення до суду шлюб між сторонами не розірвано, проте сторони проживають окремо.
Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.
У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. В матеріалах справи також відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу.
Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як встановлено судом в ході судового розгляду справи малолітня дитина проживає разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду.
Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.
Оскільки судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання.
При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин.
Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він має постійний, регулярний дохід, а також відомостей щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем не надано.
При визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком до 6 років, який станом дату подачі позову становить 2013 гривень.
Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю малолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні малолітньої дитини.
Також позивачем в ході судового розгляду жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів на дитину саме у розмірі по 4000 гривень, не надано відомостей щодо несення нею витрат на утримання дітей, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі.
Враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком неповнолітнього сина і зобов`язаний його утримувати, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1050,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином повноліття.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, тому розмір аліментів відповідає 1/2 частині розміру прожиткового мінімуму дитини віком від до 6 років, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на день розгляду справи.
До посилань позивача на те, що розмір аліментів має складати 4000,00 гривень на місяць суд ставиться критично і не приймає до уваги оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1050,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 26 серпня 2021 року і до повноліття дитини.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 75, 77-80, 84, 141, 180-182, 191 Сімейного Кодексу України, суд, ?
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 26 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
В іншій частині позову ? відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (девятсот вісім) гривень 00 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості, що не проголошуються:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 .
Суддя О.В.Назаренко