УХВАЛА

"07" вересня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Черниш О.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (місцеперебування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місцеперебування: АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 367565,57 грн., та в порядку відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., та стягнути витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач разом з позовною заявою звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 майно та грошові кошти на усіх рахунках шляхом заборони його відчуження та вчинення дій, що можуть призвести до його знецінення в межах заявлених позовних вимог 467565,57 грн. до закінчення вирішення справи по суті, посилаючись на те, що позивач просить стягнути з відповідача кошти, та він відмовляється відшкодовувати завдану шкоду, а тому існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідноч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Предметом спору в даній позовні заяві є стягнення завданої шкоди з відповідача ОСОБА_2 в загальному розмірі 467565,57 грн. Доказів належності будь-якого майна відповідачу, так і доказів відкритих на його ім`я рахунків матеріали справи не містять.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.

В матеріалах справи будь-яких докази на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відсутні.

На даний час, відсутні достатні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині накладення арешту на кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на його рахунках у будь-яких банківських та кредитно-фінансових установах із забороною відчуження будь-якого іншого майна останнього, оскільки позивачем жодними доказами не підтверджено щодо наявності таких грошових коштів в банківських чи інших установах, що належать ОСОБА_2 , та не долучені правовстановлюючі документи на будь-яке майно останнього.

Суд не володіє даними в яких банківських установах відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_2 , та матеріали заяви не містять таких даних.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках, в якій сумі, та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для

забезпечення позову.

Відсутність відомостей про майно та рахунки відповідача, та його вартість не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Окрім того, накладення арешту в цілому на усе майно, без конкретизації його виду, розміру, буде порушувати права відповідача та суперечити ціні позову, а тому суд за вказаних обставин вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаної заяви.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в Харківський апеляційний суд протягом 15 діб.

Повний текст ухвали складено 07 вересня 2021 року.

Суддя Г.А. Зуб