Справа № 161/9532/20 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1021/21 Категорія: 9 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

секретар Ганжа М.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Леся Сергіївна про визнання дій, рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності противоправними, скасування рішень державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Леся Сергіївна про визнання дій, рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності противоправними, скасування рішень державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Посилався на те, що 04.07.2014 держаним реєстратором Зінчук А.О. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 24080309 від 10.07.2014 та свідоцтвом про право власності індексний номер 24079594 від 10.07.2014.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10.12.2014 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., реєстраційний номер 6528 і цього дня між ними укладено іпотечний договір, посвідчений тим же приватним нотаріусом, реєстраційний номер 6531, за яким іпотекодавці - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які діяли також і від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_6 , передали в іпотеку ОСОБА_3 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Окрім договору позики, ОСОБА_2 власноруч написав письмову розписку ОСОБА_3 про отримання від неї в борг 150 000 грн, яку передав останній.

В кінці грудня 2019 року на адресу позивача надійшла письмова вимога від ОСОБА_4 про звільнення квартири, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 25.06.2019 зареєструвала у державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а 05.11.2019 продала її ОСОБА_4 .

Вважає дії державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Гейзера С.А. та ОСОБА_7 щодо перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та продажу ОСОБА_4 є протиправними та такими, що суперечать положенням вимог Законів України «Про іпотеку», «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок №1127 ) та Конвенції Про права дитини від 20.11.1989.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву, а також відповідного користувача, обтяжувача, в порядку визначеному п. 11-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що було не виконано державним реєстратором .

Відповідно ч. 11 ст. 18 зазначеного Закону, заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. Зокрема, обтяжень пов`язаних з правам власності або правом користування майном щодо якого вчиняється реєстрація, неповнолітніх (малолітніх) дітей.

Заявник не повідомив державного реєстратора, а останній не перевірив відомості про право власності малолітнього сина позивача ОСОБА_6 на його частку в праві спільної сумісної власності на майно щодо якого проводилася реєстрація права власності за ОСОБА_3 .

Також державним реєстратором порушено вимоги п.61 Порядку № 1127 та не перевірено чи надіслано і чи отримано іпотекодавцями вимога про усунення порушень договору позики або іпотеки та чи минув 30- денний термін для усунення порушення з моменту отримання вимоги, як це передбачено п. 10, п. 12 іпотечного договору у випадку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, ч. 1 ст. 35, ч. 1 ст. 36, ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 відбулося з порушення вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, остання набула права власності на предмет іпотеки за вартістю, яка не була визначена на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент звернення стягнення.

Просив суд визнати протиправними дії та скасувати рішення від 27.06.2019 № 47536013, від 05.11.2019 № 49536135, від 05.11.2019 № 49537050 державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та визнати недійсним договору купівлі-продажу даної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність висновків суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за індексним номером 24080309 від 10.07.2014 та свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 виданого 10.07.2014 належала на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (Том І а.с. 17, 18) Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10.12.2014 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., реєстраційний номер 6528, згідно з умовами якого ОСОБА_2 (позичальник) отримав, а ОСОБА_3 (позикодавець) надала у позику 150 000,00 грн., що згідно курсу НБУ на дату укладення цього договору становило 9 633,91 доларів США. Факт отримання грошей також підтверджується розпискою власноруч написаною позичальником (Том І а .с. 21), яку позичальник зобов`язався повернути без процентів готівкою в строк до 10.04.2018 ( п.2 договору).

Позика вважається також повернутою в момент передання грошей готівкою або зарахування грошей на його банківський рахунок ( п. 6 договору). Якщо позичальник вчасно не поверне позику, він зобов`язаний сплати позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 проценти річних за весь час прострочення (п.7 договору).

Сторони домовилися, що для забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за даним договором буде укладено іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності позичальнику та іншим членам сім`ї.

Цього ж дня, між ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах якого діяли його батьки з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., реєстраційний номер 6531(Том І а.с. 22-24).

Відповідно до п. 7.4.3. договору іпотеки за умовами договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекодавцями, вони не будуть виконані.

Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов`язаний не пізніше, ніж за 30 календарних днів до прийняття предмета іпотеки у власність письмово повідомити іпотекодавців про своє рішення. Застереження в договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Сторони усвідомлюють та розуміють, що відносно предмета іпотеки здійснено застереження в даному договорі щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем в рахунок виконання основного зобов`язання. Це право є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від волі іпотекодавців.

27.06.2019 державним реєстратором Гейзером С.А. було винесене рішення № 47536013 про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

05.11.2019 державним реєстратором Красневичем О. А. винесене рішення № 49536135 про реєстрацію іншого речового права, іпотека на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 . Того ж дня, державним реєстратором Красневичем О. А. винесене рішення № 49537050 про реєстрацію обтяження, заборона на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Після цього між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 05.11.2019 укладено договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С., реєстраційний номер № 1766 та внесено відомості до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про права власності за покупцем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (надалі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що 17.10.2018 діючи в інтересах та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, ОСОБА_8 направлено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на адресу: АДРЕСА_3 вимогу про усунення порушень договору позики від 10.12.2014 року, протягом 30-ти днів з дня отримання цієї вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки та про звільнення квартири у випадку невиконання вимоги про погашення заборгованості, протягом одного місяця. Факт направлення та отримання вимоги підтверджується повідомленням ТОВ «Нова Пошта».

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи у зв`язку з таким.

Умови договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавців та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним підтвердженням отримання іпотекодавцем письмової вимоги банку, а отже, і завершення 30-денного строку з моменту її отримання, може бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211.

Відповідь на адвокатський запит №340-19к від 09.04.2019, згідно з яким експрес-накладну №3314 вручено 21.02.2019 ОСОБА_5 , не є підтвердженням отримання усіма іпотекодавцями повідомлення, оскільки із вказаних накладних неможливо встановити, які саме документи направлялися та отримані.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів отримання боржником та іпотекодавцями, відмінними від боржника, письмової вимоги щодо дострокового виконання основного зобов`язання, як це передбачено умовами договору іпотеки та положеннями частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, повідомлення іпотекодавця необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

У даній справі відповідачем не надано доказів отримання зазначеної вимоги та доказів ухилення від отримання такої вимоги іпотекодавцем.

Таким чином, іпотекодержателем ОСОБА_3 не надано доказів виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» так і Порядку № 1127 щодо надіслання боржнику та відмінним від боржника іпотекодавцям повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 проведена всупереч норм чинного законодавства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження № 14-501цс18, та постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18.

Також необхідно відмітити, що з витребуваних судом матеріалів реєстраційних справ на об`єкт нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що ні у внутрішніх описах до реєстраційних справ, ні у самих матеріалах не вказано про наявність оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та про подання доказів про надіслання вимоги про усунення порушень зобов"язання іпотекодавцям.

З врахуванням викладеного, за відсутності оцінки вартості об`єкта, що передавався у власність іпотекодержателю, реєстрація за ОСОБА_3 права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 відбулась з порушенням вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Аргументи представника відповідача ОСОБА_9 про те, що положення Порядку в редакції, чинній на час проведення реєстрації, не містили вимог щодо проведення оцінки вартості об`єкта нерухомого майна, а тому така оцінка не повинна була проводитись, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки таку вимогу містили положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Апеляційним судом встановлено, що державному реєстратору не було надано документів, необхідних для про проведення державної реєстрації права власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а тому були відсутні визначені законом підстави для прийняття оскарженого рішення.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47536013 від 27.06.2019, про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 , прийняте державним реєстратором КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Гейзера С.А. без дотримання вимог статей 12, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 18,61 Порядку, у зв`язку з чим це рішення необхідно скасувати.

Наступні рішення державного реєстратора щодо цієї квартири - № 49536135 від 05 листопада 2019 року про реєстрацію іншого речового права та № 49537050 від 05 листопада 2019 року про реєстрацію обтяження, заборона на нерухоме майно на квартиру, прийняті за заявами ОСОБА_3 є похідними від рішення про реєстрацію речового права, яке скасовано, тому також підлягають до скасування.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 658 ЦК України право продажу товару , крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За загальним правилом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед іншого, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_3 , на момент укладення договору купівлі-продажу, не мала права укладати будь-які договори щодо спірного об`єкта нерухомості, оскільки набула спірне майно за рішенням державного реєстратора, яке скасовано, а тому спірний договір купівлі-продажу від 15 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо квартири за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований в реєстрі за №1766 не відповідає вимогам частини першої статті 203 ЦК України що слугує підставою відповідно до частини першої статті 215 ЦК України визнати його недійсним.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора, позивач співвідповідачем зазначив КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що "позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано".

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що спір щодо рішень про реєстрацію речового права виник між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Тому КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" є неналежними відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" необхідно відмовити із цієї підстави.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу та відмови у позові, пред`явленому до відповідача КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47536013 від 27 червня 2019 року, яке було прийнято державним реєстратором Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Гейзером Сергієм Анатолійовичем про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 49536135 від 05 листопада 2019 року, яке було прийнято державним реєстратором Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Красневичем Олександром Анатолійовичем про реєстрацію іншого речового права, іпотека на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 49537050 від 05 листопада 2019 року, яке було прийнято державним реєстратором Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Красневичем Олександром Анатолійовичем про реєстрацію обтяження, заборона на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо квартири за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований в реєстрі за №1766.

В позові ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: