Номер провадження: 22-ц/813/2443/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/27844/19

Номер провадження: 22-ц/813/2443/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О. М. 22 жовтня 2020 року, повний тест рішення складений 30 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 24 квітня 2018 року від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2016 року.

За життя, а саме - 16 грудня 2015 року, ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належне йому на праві власності майно в рівних частках заповів йому - ОСОБА_1 та його брату - ОСОБА_3 ..

Після поховання ОСОБА_4 він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. із заявою про прийняття спадщини, але останнім йому було відмовлено у заведенні спадкової справи, оскільки померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 склав інший заповіт, яким все своє майно заповів - ОСОБА_2 , за заявою якої 17 травня 2019 року була відкрита спадкова справа №7/2019.

Отже, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за заповітом є відповідачка ОСОБА_2 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Стверджує, що він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що нотаріально посвідчений заповіт, який був оформлений 24 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 , не був волевиявленням померлого і він не усвідомлював його наслідки, оскільки в цей період хворів на онкологічне захворювання, яке вплинуло на його психічний стан. Після стаціонарного лікування, як йому відомо, ОСОБА_4 проходив обстеження у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога (Т. 1, а. с. 3 - 5).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним була направлена за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Малиновського районного суду м. Одеси (Т. 1, а. с. 26).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Никифорчук Тарас Валерійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокат Никифорчук Тарас Валерійович зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що при оформленні заповіту на ім`я ОСОБА_2 померлий ОСОБА_4 не усвідомлював його наслідки.

ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 , який дійсно останні роки життя хворів, але не хворів захворюваннями, пов`язаними з розладами психіки, та не проходив лікування у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога. Крім того, ОСОБА_4 видав на її ім`я довіреність від 25 жовтня 2018 року на розпорядження його майном та представлення його інтересів в будь-яких державних установах. ОСОБА_2 займалась похованням померлого ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 63 - 64).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року залишено без задоволення вищевказану позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

Рішення суд мотивоване тим, що позивач з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи до суду не звертався. Тому, підстав вважати, що ОСОБА_4 на час складання заповіту від 24 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 страждав на будь-який хронічний, стійкий психічний розлад і був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду відсутні.

При укладенні заповіту волевиявлення ОСОБА_4 було вільним, відповідало його волі, так як він бажав залишити все своє майно саме відповідачці.

Позивачем не було доведено, що приватним нотаріусом були допущені навмисні порушення діючого законодавства при посвідченні заповіту ОСОБА_4 , які можуть бути підставою для визнання його недійсним. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають (Т. 2, а. с. 183 - 188).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) на день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_4 спостерігався процес психічного розладу; 2) суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, якого не було належним чином сповіщено про розгляд справи; 3) для з`ясування обставин у справі необхідні спеціальні знання (Т. 2, а. с. 191 - 196).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року (Т. 2, а. с. 206).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року апеляційну скаргу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 207).

17.05.2021 року від адвоката Никифорчука Тараса Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 66).

ОСОБА_5 є рідною матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 1997 року.

13 лютого 1998 року право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (Т. 1, а. с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 2, а. с. 153).

Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 був її чоловік ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 листопада 2016 року (Т. 1, а. с. 66).

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким все своє майно в рівних частках заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 7).

16 березня 2016 року ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 78).

24 квітня 2018 року ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 146 зворотна сторона).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 1, а. с. 6, Т. 2, а. с. 144).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2016 року (Т. 1, а. с. 66, 67).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (Т. 2, а. с. 153, 173).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , крім ОСОБА_2 , звернулись також ОСОБА_1 , позивач у справі, та ОСОБА_3 (Т. 2, а. с. 158, 160 зворотна сторона)

З медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_4 з 21 липня 2011 року по 26 серпня 2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» з діагнозом ст. культі шлунку після операції в 1968 році. Рецидив після передопераційної лучевої терапії (Т. 2, а. с. 130 - 131).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно з ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У п. 18 правах про спадкування; нормативно-правовий акт № 7 від 30.05.2008 року постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 2009 року №9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 16 роз`яснено, що правила статті -IV від 16.01.2003 225ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта щодо неналежного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення судового засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 направлялись судові повістки, але вони повертались до суду з відміткою «адресат відсутній», отже на підставі викладеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 був належно повідомлений про час, дату та місце проведення судових засідань.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Приписами ст. 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Доводи апелянта, що на день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_4 спостерігався процес психічного розладу не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно з ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи вбачається, що апелянт у суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення експертизи. Поважних причин, за яких таке клопотання не могло бути заявлено у суді першої інстанції, матеріали справи не містять.

Також варто зауважити, що з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_4 з 21 липня 2011 року по 26 серпня 2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» з діагнозом ст. культі шлунку після операції в 1968 році, рецидив після передопераційної лучевої терапії, а оскаржуваний заповіт датований 24.04.2018 року, тобто відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 спостерігався процес психічного розладу.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 складав заповіт від 24 квітня 2018 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, за місцем свого проживання, де остання йому пояснила всі права, неодноразово наголосила на них, встановила його особу, дієздатність (Т. 2, а. с. 146).

Зі змісту заповіту від 24 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 особисто підписав прочитаний у голос заповіт.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при складанні заповіту були дотримані всі необхідні умови і заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що проведення експертизи на момент розгляду справи судом першої інстанції унеможливлювалось обмежувальними заходами, які були зумовлені карантином та тим, що позивач є людиною похилого віку, що підпадає під зону ризику.

Враховуючилист Ради суддів України №186/20 від 16 березня 2020 року, судам було рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України, зокрема, зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня. Зокрема, судам було рекомендовано не відкладати всі судові засідання, а зменшити їх кількість протягом робочого дня та по можливості здійснювати судовий розгляд без участі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що з 11 травня 2020 року в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з пандемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року).

Крім того, згідно розпорядження голови Малиновського районного суду м. Одеси «Про дотримання заходів, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 22 травня 2020 року рекомендовано: суддям під час розгляду судових справ, працівникам канцелярій, архіву та інформаційного суду при здійсненні прийому громадян, працівникам апарату суду при спілкуванні з громадянами дотримуватися заходів щодо дотримання безпечної відстані між присутніми та вжиття заходів індивідуального заходу

Отже, з 22 травня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси почав працювати у звичайному режимі, а у ОСОБА_1 не було перешкод в зверненні до суду першої інстанції із клопотанням про призначення експертизи, а тим паче не було перешкод у прийнятті участі у судових засіданнях.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка та його представник не були позбавлені права на звернення із заявою про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе