№ 207/1532/17
№ 2/207/131/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.,

при секретарі Морозові В.В.,

за участю

прокурора Пилипенко М.Г.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцев Вячеслав Олександрович, державний реєстратор відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`єва Світлана Іванівна, про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна

В С Т А Н О В И В:

Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Кам`янської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцев Вячеслав Олександрович, державний реєстратор відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`єва Світлана Іванівна, про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, яку уточнив протягом розгляду справи, та в якій просить суд визнати нікчемними розпорядження Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 02.12.2015 № 5/498-р про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі заяви ОСОБА_4 та дублікат свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1995р., виданий Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження № 5/498-р від 02.12.2015.Скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 :

а) № 12644291 від 15.12.2015р. щодо реєстрації державним реєстратором Астаф`євою Світланою Іванівною, Дніпродзержинське міське управління юстиції, Дніпропетровська область права власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 02.12.2015р., видавник: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради за ОСОБА_6 ;

б) № НОМЕР_2 від 25.12.2015р. Державний реєстратор: приватний нотаріус Кудрявцев Вячеслав Олександрович, Дніпродзержинський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1623, виданий 25.12.2015р., видавник: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцев В.О. за ОСОБА_5 ;

в) № 14754015 від 28.05.2016р. Державний реєстратор: приватний нотаріус Кудрявцев Вячеслав Олександрович, Дніпродзержинський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 624, виданий 28.05.2016р., видавник: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцев В.О. за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради.Витребувати від ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_4 від 06.11.2007р., виданий Амур-Нижньодніпровським РВ Дніпропетровського МУМВС України Дніпропетровській області) на користь територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 04) загальною площею 51,8 кв. м., вартістю 174224,00 грн. Судові витрати стягнути з відповідача на користь прокуратури Дніпропетровської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві від 22.02.2018 року зазначив, що будинок АДРЕСА_2 був побудований у 1976 році.З 01 січня 2013 року (з дня опублікування) набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» № 1878 від 11.02.2010р., яким викладено у новій редакції Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вищезазначеного законодавства до 31 грудня 2012 року органами державної реєстрації прав на нерухоме майно були територіальні органи Бюро технічної інвентаризації.

Будинок АДРЕСА_2 був побудований у 1976 році.

Рішення виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів № 378/1 від 16.11.1990р. «Про оформлення права власності на державний житловий фонд» було вирішено доручити Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на вищезазначений житловий будинок який перебував на балансі житлово-комунального управління виробничого об`єднання "Придніпровський хімічний завод", за підприємством з державною формою власності - ВО "Придніпровський хімічний завод". Відповідно до п.13 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, Дніпродзержинським міським БТІ 12.02.1991р. видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію будинку.

Таким чином, право власності зареєстровано на будинок відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права власності, а тому у подальшому додаткової реєстрації шляхом внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно, не потребувало.

В подальшому, відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 660 від 22.09.2004р. «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» у комунальну власність міста» передано житловий фонд, що перебував на балансі відкритих акціонерних товариств та підприємств, і житловий фонд, що увійшов до статутних фондів підприємств при приватизації, в тому числі й будинок АДРЕСА_2 . Крім того, відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради № 567-19/IV від 24.06.2005р. «Про затвердження реєстру об`єктів житлового фонду, що належать до комунальної власності міста» будинок АДРЕСА_2 включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпродзержинська за порядковим номером 271 в додатку до вказаного рішення, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська.

На даний час, відповідно до інформації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради № 05-07/3114 від 14.11.2017 квартира АДРЕСА_1 , перебуває на балансі комунального підприємства «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». Також, з`ясовано, що згідно особистого рахунку на квартиру АДРЕСА_1 , були зареєстровані: з 26.09.1978р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була знята з реєстрації 29.03.2016 року; з 12.08.1991р. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був знятий з реєстрації 13.06.2006р.; з 03.05.1994р. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був знятий з реєстрації 29.03.2016р.

Крім того, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , як мешканців квартири АДРЕСА_1 приймалися судові рішення на користь ТОВ «Теплосервіс» про стягнення солідарно заборгованості за теплопостачання у 2007 році (виконавчий лист № 21564 від 03.04.2007р., виконавче провадження у Баглійському відділі державної виконавчої служби № 9110472) та у 2011 році (судовий наказ № 2-н-66/11 від 03.02.2011р., виконавче провадження у Баглійському відділі державної виконавчої служби № 27350137). Тобто, ОСОБА_4 ніколи не проживав та не був зареєстрований у спірній квартирі на момент появи документів про її приватизацію.

На даний час у провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають кримінальні провадження № 000098 від 17.11.2016р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та № 0000322 від 09.02.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпродзержинського МУЮ Астаф`євою С.І. 15.12.2015р. здійснено державну реєстрацію право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі дубліката Свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1995р., виданого Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження № 5/498-р від 02.12.2015р., про що державним реєстратором прав на нерухоме майно 15.12.2015р. внесено запис № 12644291 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно даних зазначеного дублікату свідоцтва про право власності на житло приватизована гр. ОСОБА_4 (розпорядження відділу обліку та розподілу міськвиконкому № 01435 від 07.08.1995).

Однак, відповідно до інформації Департаменту комунальної власності, земельних

відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради № 05-07/1040 від 11.04.2017р. розпорядчих документів щодо передачі квартири по АДРЕСА_3 з комунальної власності у власність громадян не приймалося.

Крім того, відповідно до додатково наданої на запит прокуратури інформації виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8 вих-08/370 від 12.06.2017р. встановлено, що протягом 2015 року від ОСОБА_4 або інших осіб за його дорученням звернень з питання видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло до департаменту не надходило. Посадовими особами департаменту не складався, не підписувався, не видавався дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Розпорядження органу приватизації від 02.12.2015р. № 5/498-р не видавалося. Оскільки відомчий житловий фонд перебував на балансі державного підприємства "Придніпровське житлово-комунальне об`єднання", яке відносно цього ж житла було органом приватизації аж до 19.04.2005р., коли, відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 22.09.2004р. № 660 за актом приймання-передачі передало архівні матеріали з приватизації до фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська, який утворено рішенням міської ради № 102-13/ХХІІ від 20.03.1998р., який був наділений повноваженнями щодо приватизації житлового фонду лише рішенням міської ради № 13-2/ХХІІ від 10.06.1998р., фонд комунальної власності не міг видати 07.08.1995р. свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради № 05-07/447 від 20.02.2018р., на протязі 2015 року звернень від ОСОБА_7 , ОСОБА_9 або інших осіб за їх дорученням про передачу у власність квартири АДРЕСА_1 , не надходило. Заяв до департаменту від ОСОБА_4 за вхідним № 10/Д-451 від 18.11.2015р. про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 не надходило.

Розпорядження органу приватизації міської ради від 02.12.2015 № 5/498-р не приймалося, на протязі 2015 року було всього прийнято 394 розпорядження.

Відповідно до інформації ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 862 від 14.06.2017р. згідно даних інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 , відомості про реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 - відсутні, інвентаризаційна справа на вказаний об`єкт не містить документів щодо приватизації та проведення технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_4 , в тому числі відсутні документи щодо замовлення на виготовлення технічного паспорту.

Таким чином, право власності територіальної громади перейшло до ОСОБА_4 в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури.

В подальшому ОСОБА_4 25.12.2015р. уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1623, бланк HAT 094525, про що приватним нотаріусом, якдержавним реєстратором прав на нерухомемайно, 25.12.2015р. внесено запис № 12760330 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 624, про що приватним нотаріусом, як державним реєстратором прав на нерухоме майно, 28.05.2016р. внесено запис № 14754015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача в особі прокурора Дніпродзержинської міської прокуратури Пилипенко М.Г., підстави позову та позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Посилаючись на обставини позову, додаткові письмові пояснення, надані докази, просила суд вимоги задовольнити.

Позивач в особі представника Кам`янської міської ради, діючий за довіреністю Жежель С.С., у судовому засіданні підстави звернення до суду, виклад обставин позову та позовні вимоги підтримав. Посилаючись на обґрунтованість доводів та вимог, просив позов задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона не визнала позовні вимоги та просить у задоволенні позовних вимог керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відповідачка зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2016 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 м.кв., договір посвідчений приватним нотаріусом Кудрявцевим В.О. 28 травня 2016 року. На підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 624, видавник Кудрявцев В.О., приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу, ним же, як державним реєстратором, було здійснено запис № 14754015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Державна реєстрація права власності шляхом внесення запису до Державного реєстру була проведена у відповідності до таких нормативних актів:

- Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-15 від 01.07.2004р. у редакції від 01.01.2016 року;

- Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127;

- Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141.

Таким чином, державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведена у відповідності до єдиного законодавчо визначеного державою порядку набуття права власності на нерухоме майно, факт набуття речових прав на нерухоме майно офіційно визнано і підтверджено державою.

Виходячи з факту офіційного визнання і підтвердження набуття речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 набуте в порядку, визначеному законом, що являється нормою, визначеною ст. 41 Конституції України.

Відповідачка вважає, що задоволення позовних вимог Позивача скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію її права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнання права власності на квартиру за Територіальною громадою міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради та витребування в неї майна на користь Територіальної Громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради порушить її конституційні права: права приватної власності, набутого в визначеному законом порядку і права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції), права на житло ( стаття 47 Конституції) , а також створять умови для виникнення перешкод у використанні конституційного права на освіту її малолітньої доньки, яка навчається у загальноосвітній середній школі (стаття 53 Конституції).

Позивач не наводить жодних підстав та шляхів вирішення питання щодо відшкодування їй понесених нею як добросовісним набувачем витрат на придбання майна у разі задоволення позовної вимоги в інтересах держави в частині витребування у неї квартири як у добросовісного набувача.

Відповідачка зазначає, що будинок АДРЕСА_2 був переданий з державної до комунальної власності 22.09.2004р. за Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 660 від 22.09.2004р. «Про затверджен актів приймання-передачі відомчого житлового фонду державного підприємства«Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» у комунальну власність міста.

Право користування (проживання у спірній квартирі надане ОСОБА_7 , 1955 року народження, що була зареєстрована у цій квартирі з 26.09.1978р. за довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 2/4728 від 20.02.2018р. ще до реєстрації державної власності на будинок по АДРЕСА_2 . Позивач не наводить доказів того,що право користування квартирою ОСОБА_7 та членів її сім`ї припинило існування на даний момент. Зняття з реєстрації 29.03.2016 року ОСОБА_7 , 1955 р,н. одночасно з сином ОСОБА_9 , 1978 р.н., не являється підтвердженням припинення їх права користування квартирою.

У відповідності до ст. 215 ЦК визнаним недійсним (нікчемним) може бути тільки правочин. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч.2 ст 215 ЦК України визнання такого правочину судом не вимагається. Правочином у відповідності до п.1.статті 202 ЦК є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Розпорядження Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської Ради від, 02.12.2015 року № 5/498-р про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру та дублікат свідоцтва про право власності на житло від07.08.1995р. - це документи, які не являються за своїм змістом правочинами, тому їх не можна визнати нікчемними за ознаками недійсного (нікчемного) правочину, визначеними у статті 215 ЦК України.

Згідно з довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 2/4723 від 20.02.2018р., з 26.09.1978р. у квартирі АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_7 , 1955 року народження. Позивач не наводить підставу, на якій вона отримала право користування квартирою і не наводить доказів припинення існування цього права користування до цього часу. Факт зняття ОСОБА_10 з реєстрації не означає припинення існування їх права на користування квартирою. При переході будинку з державної власності у комунальну, при реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишались зареєстрованими у цій квартирі і їх право на користування не припинялось. ОСОБА_7 була знята з реєстрації за цією адресою 29.03.2016 року, одночасно з сином ОСОБА_9 , 1978 р.н Підстави зняття з реєстрації ОСОБА_10 та її сина та куди вони вибули - позивач не наводить.

Також ОСОБА_7 її чоловік та син мали право на приватизацію і позивачем не доведено, що це право Нуждіни не використали у відношенні до кв. АДРЕСА_1 на протязі всього часу їх проживання. Зокрема, в інформаційному листі Департамента комунальної власності 05-07/3114 від 14.11.2017р. зазначається: «З моменту створення фонду (з 10.06.1998р., фонд комунальної власності м.Дніпродзержинська) комунальної власності, для підготовки і оформлення документів на приватизацію були укладені договори з комунальним підприємством «Ордер» та ТОВ «Наш дім». Чи зверталися ОСОБА_10 , або інші особи за їх дорученням, до комунального підприємства «Ордер» чи ТОВ «Наш дім» для підготовки і оформлення документів на приватизацію - позивач не зазначає. Таким чином, не можна виключити, що право на приватизацію було використане проживаючими у квартирі Нуждіними та право власності не було зареєстроване.

На момент виникнення (реєстрації) державної власності на будинок АДРЕСА_2 діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах УРСР, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. У копії Рішення 378/1 від 16.11.1990р. мовою документа «Об оформлении права собственности на государственный жилищный фонд» Виконавчого комітету Баглійської районної ради зазначено (мовою документа): «Решения о передаче данных жилых домов в собственность жилищно-коммунального управления ПО «Приднепровский химический завод», не сохранилось.Оформить право собственности на жилые дома за ПО «Приднепровский химический завод».

Баглійська районна рада доручає Дніпродзержииському БТІ зареєструвати право власності на вищезазначений житловий будинок, який перебував на балансі житлово- комунального управління ВО «Придніпровський хімічний завод», за підприємством з державною формою власності ВО «Придніпровський хімічний завод».

Ст. 1 Інструкції визначає, що реєстрацію будинків проводять бюро технічної Інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів та трудящих - ч.4 ст.2 Інструкції. При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку та видає реєстраційне посвідчення (додаток №3 до Інструкції).

Документ БТІ від 12.02.1991р., не являється Реєстраційним посвідченнямна будинок, який належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам, та організаціям, форма якого затверджена додатком №3 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах УРСР, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. що, діяла на момент виникнення (реєстрації) державної власності на будинок АДРЕСА_2 .

Позивачем не доведено, що право власності зареєстровано на будинок відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права власності, наведений в якості доказу документ, виданий БТІ від 12.02.1991р., не являється Реєстраційним посвідченням,як стверджує Позивач.

Позивачем не доведено, що право державної власності зареєстровано на будинок по АДРЕСА_2 відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права власності і у подальшому додаткової реєстрації шляхом внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно, не потребувало.

Позивач не доводить, на підставі яких нормативних актів був переданий відомчий жилий фонд державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» у комунальну власність міста, чи була проведена реєстрація відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення комунальної власності, чи передбачало діюче на цей момент законодавство обов`язкову реєстрацію таких прав.

Згідно листа Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 14.11.2017 року № 05-07/3114 зазначено, що квартира по АДРЕСА_5 , як складова частини будинка, перебуває на балансі комунального підприємства «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду».

Позивач не наводить, на яких підставах квартира була передана на баланс Управляючої компанії , які права на квартиру АДРЕСА_1 має Управляюча компанія, та у випадку наявності у управляючої компанії майнових чи інших прав на дану квартиру - чи підлягають вони державній реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області.

Від представника Кам`янської міської ради Бурдік В.І. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 22.09.2004р. №660 затверджено акти приймання-передачі відомчого житлового фонду державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» у комунальну власність міста. Будинок за адресою: АДРЕСА_2 входить до переліку об`єктів, що передалися у комунальну власність, разом з неприватизованими квартирами. До моменту передачі будинок перебував на балансі підприємства. Реєстр об`єктів житлового фонду, що належить до комунальної власності міста було сформовано з урахуванням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та на підставі інформації, наданої балансоутримувачами будинків. Разом з тим, зазначаємо, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 пройшло первинну реєстрацію за міською радою. Ані міською радою, ані, уповноваженим нею, органом приватизації жодних рішень щодо передачі спірної квартири у власність громадянам не приймалось. Отже, спірний об`єкт нерухомого майна вибув із володіння територіальної громади без її згоди та відома. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пункт 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 твердить якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).

Вважає, що наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не доведеними, не обґрунтованими, та такими, що не підлягають врахуванню при розгляді справи.

Від представника Дніпродзержинської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що позовна заява органами прокуратури подана з дотриманням конституційних принципів, а саме ч.3 ст.47 Конституції України про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Позивачем не оспорюється законність набуття відповідачем ОСОБА_2 у власність спірного житла, так само не оспорюються дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора, оскільки предметом позову є повернення власнику його майна шляхом його витребування від добросовісного набувача. Наявність запису про реєстрацію права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 не є виправдовувальною обставиною факту попереднього незаконного відчуження нерухомого майна у його фактичного власника та таким, що не може бути ніколи зміненим.

Зміст права власності розкривається у ст. 317 ЦК України, відповідно до якої лише власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном саме на захист цих трьох складових спрямований даний позов. Зміна користувачів житлової площі квартири, якими були ОСОБА_10 , зміна балансоутримувача будинку (якими були у свій час Управління ЖКГ міської ради та Управляюча компанія або інші організації, які ще можуть змінюватися у подальшому), ніяким чином не підміняють дійсного власника спірної квартири - територіальної громади міста Кам`янське представницьким органом якої є Кам`янська міська рада, оскільки перші обмеженні своїх правах користувача житлової площі та утримувача будинку, без наявності права розпорядження.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права і обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України тільки власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Норма ст. 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Такий висновок щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладено в постанові Верховного Суду України від 18.01.2017р. у справі № 6- 2776-цс-16.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст.346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011р. у справі № 5002-8/5447-2010, від 11.02.2015р. у справі № 6-1цс15 та від 24.06.2015р. у справі № 6-535цс15.

Зважаючи на те, що Дніпродзержинською (на даний час - Кам`янською) міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, а тому право власності територіальної громади на згадане майно не припинялося.

Враховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на підставі ст.388 ЦК України на користь Кам`янської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Кам`янське.

Від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що позовна заява є необгрунтованою, заявлені позовні вимоги - незаконними, а у особи, яка подала позовну заяву - відсутність права звернення до суду. Вважає вимогу безпідставною, оскільки стороною позивача не доведено право власності Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 .

Правовстановлюючий документ, що безпосередньо засвідчує право власності Територіальної громади м. Кам`янеьке в особі Кам`янської міської ради на спірну квартиру. стороною позивача не надано.

1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України від 16.01.2003р. № 435-ІУ у ч. 1 ст. 182 якого визначається: Право власності та Інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, підлягають державній реєстрації. Норма цієї статті не містить жодних виняткових ситуацій.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Зі змісту зазначених норм статей 182 та 331 ЦК України вбачається, що з дати набуття чинності Цивільного кодексу України, а саме 1 січня 2004 року, право власності на нерухоме майно, виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Право комунальної власності Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради на будинок АДРЕСА_2 з дати передачі будинку у комунальну власність міста підлягало обов`язковій реєстрації у відповідності до вимогч.1 ст. 182 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003р. № 435-ІУ та п.1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, в редакції за 28.05.2004р. Наказ був чинний до 01.01.2013р., але не було зареєстроване внесенням запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Оскільки обов`язкову на момент виникнення державну реєстрацію комунального права власності міста на об`єкт жилої нерухомості будинок АДРЕСА_2 не було здіснено, моменту державної реєстрації не було. Відповідно, право комунальної власності Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради на об`єкт жилої нерухомості - будинок під АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_4 як його складову частину не виникло за ч.1 ст. 182 та ч.2 ст.331 ЦК України, а отже є відсутнім.

Відсутність державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради підтверджується слідуючим:

?не внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкт жилої нерухомості, - квартиру АДРЕСА_1 , щодо зазначеної квартири як об`єкту житлового фонду, що належить до комунальної власності, власником якого є Територіальна громада м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради;

?також такі відомості не внесені у Реєстр прав власності на нерухоме майно. Відповідні записи у зазначених вище Реєстрах відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 84611911 від 09.04.2017 року щодо об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

?згідно даних інвентаризаційної справи ОКП «Дніпродзержинське БТІ відомості про реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 - відсутні, як зазначається у Інформації ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 862 від 14.06.17р.

Будинок АДРЕСА_2 було передано від попереднього власника у комунальну власність міста рішенням № 660 від 22.09.2004 року Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» у комунальну власність міста, додаток 241 пункт 74 до зазначеного рішення.

Перебування будинку АДРЕСА_2 на балансі комунального підприємства і включення цього будинку на підставі інформації, наданої балансоутримувачем, до реєстру об`єктів житлового фонду, що належать до комунальної власності міста, не являється безспірним підтвердженням наявності права комунальної власностіТериторіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської ради на вказаний будинок чи законного володіння будинком.

Стороною Позивача не доведено наявність належних підстав для визнання дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, речових прав комунальної власності Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, на об`єкт жилої нерухомості - будинок АДРЕСА_2 , як таких, що виникли до 1 січня 2013 року відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію» №1878 від 11.02.2010р.

Право власності Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради на об`єкт жилої нерухомості - квартиру АДРЕСА_6 не може бути визнане дійснимяк таке, що не виникло, відсутнє.

Територіальна громада м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради не являється власником спірної квартири та не має права звертатися з позовом про витребування вказаного майна.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що наданий нею з клопотанням про приєднання до справи письмовий доказ копія Ордеру № 260 серія 17 від 09.04.1984 року містить інформацію щодо обставин, якими вона обгрунтовує свої заперечення проти заявлених стороною Позивача вимог, а саме: заперечує наявність у територіальної громади м. Кам`янське в особі міської ради підстав для виникнення та існування права користування квартирою АДРЕСА_1 та ствердження Позивача про те, що вказана квартира була передана для проживання іншій особі територіальною громадою м. Кам`янське.

Це ствердження Позивача не відповідає дійсності, що підтверджується інформацією, яка міститься в Ордері.

З зазначених у Ордері відомостей вбачається, що право користування квартирою ( зайняття квартири) АДРЕСА_1 було надане:

-09.04.1984 року;

- у безстрокове користування;

- сім`ї наймачів ОСОБА_10 , що складалася з трьох осіб;

- як житло з державного відомчого житлового фонду;

- Виробничим об`єднанням "Придніпровський хімічний завод";

- наймодавець - Житлово-комунальне управління ВО "Придніпровського хімічного заводу";

- надана квартира є 2-кімнатною, житлова площа квартири 27,

АДРЕСА_7 не надавала та не могла надати для користування зазначену вище квартиру, оскільки на дату надання такого права, а саме 09.04.1984 року (що зазначено в Ордері), ще не існувало права комунальної власності на житловий фонд територіальної громади м. Кам`янське (раніше Дніпродзержинськ).

Ордер містить печатку Житлово-комунального управління Виробничого об`єднання "Придніпровський хімічний завод", отже, квартира була надана для проживання як житло з відомчого житлового фонду, а не з житлового фонду місцевих Рад. На дату видачі Ордеру державний житловий фонд перебував у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств ( відомчий житловий фонд), у відповідності зі ст. 5 Житлового кодексу УРСР від 39.06.1983 року № 5464-Х, введений в дію 01.01.1984 року.

За діючим на дату видачі Ордеру, 09.04.1984 року, законодавством, Ради народних депутатів та їх виконавчі комітети не мали повноважень розподілу та надання жилих приміщень в будинках відомчого житлового фонду ( ч. 10 ст.20 Закону Української

PCP "Про міську, районну в місті Раду народних депутатів Української PCP" від 15.07.1971

року N 25-VII1, втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради УРСР від 08.12.1990

року N 534-ХІІІ).

Також з зазначених у Ордері відомостей вбачається, що цей документ був виданий в порядку дійсного на дату його видачі, 09.04.1984 року, Положення про порядок

надання житлової площі в Українській PCP, затвердженого Постановою Ради Міністрів

УРСР і Української республіканської Ради профспілок від 20.11.1974 року № 562 із змінами і доповненнями Постанови № 407 від 24.08.1976 року, що втратили чинність згідно з постановою Ради Міністрів Української PCP № 470 від 11.12.1984

року.

Безстрокове право користування квартирою АДРЕСА_1 було надане 09.04.1984 року сім`ї наймача з трьох осіб, докази припинення такого права відсутні і, відповідно, відсутні докази наявності підстав виникнення права користування вказаною квартирою у територіальної громади. Таким чином, інформація, що міститься в Ордері, спростовує ствердження сторони Позивача про те, що вказана вище квартира була передана для проживання іншій особі територіальною громадою м. Кам`янське.

Також зазначила, що на момент набуття нею права власності, здійснення державної реєстрації такого права у визначеному законодавством порядку Держава в особі Державного реєстратора не визначила наявності перешкод, заперечень та відсутності підстав для набуття нею права власності на цю квартиру. Виконавши всі передбачені законодавством необхідні для придбання житла дії, дотримавшись визначеної законодавством процедури набуття права власності, вона була впевнена у законності підстав набуття нею такого права.

Квартирає окремим об`єктом права власності згідно норм законодавства (ст..382 Цивільного Кодексу України), чинних на дату передачі будинкуАДРЕСА_2 у комунальну власність (акт затвердження приймання-передачі затверджено рішенням № 660 від 22.09.2004р. Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради.

Право власності на квартируфізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад як речове право на нерухоме майно, підлягало обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004р. № 1952-УІ, із внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на квартиру може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, в якому вона розташована ( ч.3 ст.5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004р. № 1952-УІ в редакції від 1.01.2016 року).

Державна реєстрація прав на нерухоме майно територіальної громади здійснюється за заявою органу, уповноваженого управляти комунальним майном ( п.5.ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004р. № 1952-УІ).

Органом, уповноваженим управляти комунальним майном, в даному випадку являється Фонд комунальної власності м. Дніпродзержинська, згідно п.2.1 Положення про фонд комунальної власності м. Дніпродзержинська, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.05.02 № 10-02-ХХІУ.

Фонд комунального майна м. Дніпродзержинеька, правонаступником якого являється Департамент комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, мав повноваження та обов`язок оформити право власності на спірну квартиру за територіальною громадою після передачі відомчого житлового фонду до комунальної власності, якщо були правові підстави для виникнення такого права власності, як стверджує Позивач.

Департамент комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради є правонаступником Фонду комунального майна м. Дніпродзержинська та Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзржинської міської ради у відповідності до Рішень міської ради від 29.03.2014 року № 746-333/УІ та Рішення від 26.02.2016 № 79-05/УІІ.

З якої причини Фондом комунальної власності та його правонаступником Департаментом комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради на протязі більш ніж 10 років після передачі будинку у комунальну власність, з 22.09.2004 року, до дати державної реєстрації 15.12.2015 року права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не була здійснена державна реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою на вказану квартиру, власником якої вважала себе територіальна громада в особі міської ради відповідачці невідомо.

Вважає, що нездійснення обов`язкової державної реєстрації комунального права власності територіальної громади на спірну квартиру Фондом комунальної власності та його правонаступниками Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради та Департаментом комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради (у випадку, якщо таке право існувало, як стверджує Позивач), створило недопустиме становище невизначеності з приналежністю права власності на спірну квартиру та ситуацію, у якій стало можливим заволодіння таким правом в обхід визначеного законодавством порядку приватизації.

Від представника третьої особи - департамента комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Донець В.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Від третьої особи - державного реєстратора відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`євої С.І. до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона просить розглянути справу без її участі, зазначила, що в грудні 2015 року перебуваючи на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нею була проведена державна реєстрація права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .Реєстраційні дії були здійсненні з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами та доповненнями), а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (зі змінами від 18.03.2015 року), підстав для відмови в державній реєстрації не було.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона зазначає, що вона являється добросовісним набувачем спірної квартири, яку вона придбала за відплатним договором купівлі-продажу за № 624 від 28 травня 2016 року, який було укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Кудрявцевим В.О., та в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник Дніпродзержинської місцевої прокуратури надав пояснення по справі, в яких зазначив, що згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а, також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Порушення інтересів держави (територіальної громади) обґрунтовується тим, що у зв`язку із неправомірним вибуттям з власності територіальної громади нерухомого майна неможливо реалізувати та гарантувати виконання покладених на органи місцевого самоврядування конституційних обов`язків щодо забезпечення житлом соціально-незахищених та пільгових категорій громадян територіальної громади.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальних характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 ст. 16 ЦК України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Зокрема, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 904/9169/17.

Чинним законодавством не визначено поняття «нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор „у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018р. у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018р. у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018р. у справі № 687/379/17-ц, № 924/1256/17, від 26.02.2019р. у справі №905/803/18, постанова від 16.04.2019 у справі №910/3486/18).

Незвернення міською радою з позовною заявою про витребування майні викликано об`єктивними обставинами, а саме відсутністю доступу до матеріали кримінального провадження, що унеможливило вжиття цивільно-правових заходів для відновлення порушених інтересів міської ради. Зволікання у зверненні до суду в даному питанні сприяло б подальшому відчуженню майна.

Ураховуючи, що вказані інтереси міської ради могли залишитися не захищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів міської ради у спірних правовідносинах, а відповідна позовна заява місцевої прокуратури є єдиним ефективним засобом захисту цих інтересів, оскільки лише прокуратура є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість звернутися до суду з позовом про витребування до комунальної власності вибутого майна.

Крім того, наявність у прокурора таких повноважень жодним чином не суперечить системі європейських цінностей та не порушує інституту основоположних прав та свобод людини. На підтвердження цього твердження в Рекомендаціях Комітету міністрів Державам-учасницям щодо ролі прокурорів поза межами кримінального судочинства від 19.09.2012 визначено, що якщо національна правова система визначає обов`язки та повноваження державних прокурорів за межами системи кримінального правосуддя, їхньою місією має бути представництво загальних, або громадських інтересів, захист прав людини та основних свобод, а також підтримка верховенства права.

Так, статтею 7 Конституції України закріплено, що в Україні визначається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, . доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 143 Конституції України, ст.ст. 29, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. До повноважень виконавчих органів рад, віднесено управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 327 ЦК України суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування.

Поміж іншого, ч. 2 ст. 5 Конституції України закріплено, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Таким чином, прокурор, виявивши факт нездійснення або неналежним чином Здійснення органом місцевого самоврядування захисту інтересів членів територіальних громад, хоча до компетенції цих органів і відноситься такий захист, може звернутися з позовом в інтересах держави, що буде виражатись в інтересах частини Українського народу.

Фактично звернення прокурора до суду в даній справі спрямоване на відновлення задоволення суспільної потреби у відновленні законності л вирішенні суспільно значимого питання про забезпечення членів громади у законний спосіб житлом, законного використання належного територіальній громаді нерухомого майна комунальної власності, та як наслідок забезпечення нормальних умов життєдіяльності та вирішення соціально-побутових питань жителів міста.

На адресу суду від представника Дніпродзержинської місцевої прокуратури надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що згідно до ст. 4 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про власність в СРСР» від 06.03.1990р. власність в СРСР виступає у формі власності радянських громадян, колективної і державної власності.

У період створення спірного майна діяв Цивільний кодекс Української PCP від 18.07.1963р. (був чинний до 01.01.2004р.) та Житловий Кодекс УРСР від 30.06.1983р. № 5464-Х, введений в дію з 01.01.1984р..

Відповідно до ст. 4 Житлового Кодексу УРСР державний житловий фонд включав в себе житлові будинкита житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі.

Згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про державний облік житлового фонду» житлові будинкивключалися до житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації та технічної інвентаризації у БТІ, тобто облік вівся будинками.

Відповідно до «Заключения о регистрации дома» Дніпродзержинського БТІ від 12.02.1991 року будинок по АДРЕСА_2 «в целом принадлежит на праве личной собственности ПХЗ», это право устанавливается согласно решения исполкома Баглейского райсовета н. депутатов № 378/1 от

16.11.1990г.». Згідно запису на зворотньому боці : «полагаю, что на основании п.7 инструкции данный дом в целом подлежит регистрации на праве личной собственности за ПХЗ».

Згідно ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів( житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, комітетів і відомств(відомчий житловий фонд). Користування житловим приміщенням у будинках державного житлового фонду здійснювалося на умовах договору найму з громадянином, на якого видано ордер. Предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного житлового фонду є окрема квартира( ст.ст.61,63 ЖК УРСР).

Відповідачем ОСОБА_2 надавалася до суду копія ордеру № 260 серія 17 від 09.04.1984 на ім`я ОСОБА_7 та членів сім`ї ОСОБА_8 - чоловіка та ОСОБА_9 - сина на зайняття 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Лише з 06.05.1993 наймачі житлових приміщень у будинках державного житлового фонду отримали змогу придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством (шляхом приватизації), тобто лише з цього часу факт зміни власності окремої квартири підлягав реєстрації в БТІ, а саме свідоцтво на право власності окремої квартири. Але такої передачі квартири у спільну власність родині ОСОБА_7 не відбулося, що підтверджується наданими нижче доказами.

Таким чином, право власності зареєстровано на будинок відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права власності, а тому у подальшому додаткової реєстрації шляхом внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно, не потребувало.

Згідно ст.4 ЦК Української PCP цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Стаття 89 ЦК Української PCP (в редакції до 16.12.1993 року) визначала державу як єдиного власника державного майна, як основної форми соціалістичної власності. За визначенням комунальної власності, що містилася в статті 7 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року, до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність.

Стаття 35 Закону Української PCP «Про власність» від 07 лютого 1991 року передбачала, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів: кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово- комунального господарства, майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств: місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям, а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного . соціального розвитку території. У комунальній власності перебуває майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіально: одиниці іншими суб`єктами права власності.

Відповідно до постанови Верховної Ради УРСР від 8 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Закон Української PCP «Про місцеві Ради народних депутатів Української PCP та місцеве самоврядування від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність-. Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05 листопада 1991 рою № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць(комунальною власністю)», якою було затверджено Перелік державного майна України, яке передається до власносте адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). У розділі і затвердженого Переліку визначено об`єкти, що переходять до комунальне; власності, сформовані за певними критеріями (приналежністю, правових статусом, функціональним призначенням тощо) без визначення їх конкретних найменувань, опису, адрес та інших відомостей. Серед інших об`єктів, що передавалися до комунальної власності, зазначено також житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Слід врахувати, що розмежування майна між загальнодержавною та комунальною власністю відбувалося в імперативному порядку. Законом визначалося на який перелік об`єктів виникло право комунальної власності, при цьому не відбувалося фактичної його передачі, оскільки набувач(володілець) речей не змінювався, лише з підстав, передбачених законодавством, відбувалася зміна виду власності набувача(володільця) об`єктів.

Враховуючи, що спірна квартира розміщена у багатоквартирному житловому будинку, відповідно до ст. 7 Закону УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української PCP та місцеве самоврядування» та постанову КМУ №311, вона є комунальною власністю в силу вимог законодавства, діючого на той час.

Основними критеріями приватизації є те, що особа може приватизувати лише фактично займану на умовах найму квартиру за наявності відповідного розпорядження органу приватизації. В даному випадку такі обставини відсутні.

Доказами того, що спірна квартира ніколи не вибувала з власності територіальної громади слугує також і інформація Філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», який, відповідно до Постанови КМУ від 26.04.1993 № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних чеків» забезпечував відкриття громадянам України^ а місцем їх проживання іменних депозитних рахунків на повну вартість житлового чека, тобто володіє інформацією щодо використання або невикористання коштів за житловими чеками громадян. Так, у наданих на запит Дніпродзержинської місцевої прокуратури від 22.11.2019 № 87-5395вих19 листах № 103.22-10/3989 та № 103.22-10/3990 від 17.12.2019 ОСОБА_13 зазначив, що в списках на отримання житлових чеків громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , тобто особи, які проживали у спірній квартирі за договором найму та на час набуття чинності Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 потенційно мали першочергове право на її приватизацію - не значаться, дані щодо використання житлових чеків за адресою АДРЕСА_5 в АТ «Ощадбанк» відсутні.

Ніяких юридичних відносин у Кам`янської міської ради (як власника майна) та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (як володільцем майна на даний час) щодо спірної квартири не існує ні зараз, ні до пред`явлення позову.

Недоведеність, а точніше відсутність фактичного здійснення операції з передачі у приватну власність спірного майна - приватизації, позбавляє первинний документ, в даному випадку - дублікат свідоцтва, юридичні значимості, а їх володільців - права на набуття майна навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірні та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів.

Відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. Оскільки спірна квартира набута на підставі дублікату свідоцтва, рішення про видачу оригіналу якого радою не приймалося, міська рада від імені територіальної громади не вчиняла дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачений Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про приватизацію державного житлового фонду» шляхом прийняття відповідних рішень. Тому спірна квартира вибула з володіння територіальної громади без вираження її волі.

Отже, хоча й на момент відчуження спірної квартири ОСОБА_5 існував запис про реєстрацію права власності на ОСОБА_4 , враховуючи протиправність набуття цього права, воля ОСОБА_4 не може розглядатися як воля законного власника майна щодо його відчуження.

Пред`явлення позову прокурором в інтересах Кам`янської міської ради не позбавляє права відповідачів на звернення до суду з позовом до продавця витребуваного майна, відповідно до ст. 661 ЦК України з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду : підстав, що виникли до моменту його продажу. Просить вимоги прокурора у справі задовольнити в повному обсязі.

Від представника Департаменту КМР Жежель С.С. надійшли пояснення по справі в яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В наданих суду запереченнях відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що у своїх поясненнях прокурор посилається на Постанову КМУ від 26.04.1993 №305 «Про випуск в обіг приватизаційних чеків» та відповідні відповіді АТ «Державний ощадний банк України» щодо відсутності інформації про отримання житлових чеків.

Зазначеною Постановою КМУ було врегульовано питання випуску приватизаційних чеків у вигляді приватизаційних депозитних рахунків. Визначено порядок використання громадянами коштів на приватизаційних депозитних рахунках та інше.

При цьому прокурор підтверджує факт державної реєстрації права власності на

спірну квартиру за територіальною громадою відповідями філії АТ «Державний Ощадбанк

України» щодо відсутності інформації про використання житлового чеку гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .

Зазначені відповіді AT «Державний Ощадбанк України» не містять інформації щодо факту невикористання гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 житлового чеку. У відповіді зазначається, що така інформація (щодо використання або і використання житлового чеку) у банку відсутня.

Відповідно до пункту 13 Інструкції Бюро технічної інвентаризації на підстав зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Раді депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення.

Таким чином, територіальним органом Бюро технічної інвентаризації повинно було видано саме реєстраційне посвідчення на підставі відповідного рішення місцевої ради.

Прокурором не надано належного доказу щодо підтвердження реєстрації такого нерухомого майна за територіальною громадою - реєстраційного посвідчення (після прийняття майна в експлуатацію) та витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації спірної квартири за територіальною громадою відсутні. Факт належності квартири, яку придбав відповідач до комунального майа жодними належними доказами чи преюдиційними фактами позивачем а підтверджено.Факт протиправності дій тих чи інших посадових осіб (та взагалі факт наявності складу події злочину) стосовно майна, що належить Відповідачеві жодними належними доказами чи преюдиційними фактами позивачем не підтверджено.

ОСОБА_2 зазначає, що ЄСПЛ у рішенні від 24 червня 2003 року (заява № 44277/98) «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановив, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, правовий висновок ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

ЄСПЛ у рішенні від 2 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України (заява № 61333/00) вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку якщо буде показаний, зокрема «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідачі принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

ЄСПЛ дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника поклало на нього непропорційний тягар з огляду на визнання недійсним його права власності на майно за наведених обставин, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 64 Рішення).

Вказана позиція підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №48/340.

Також в своїх запереченнях відповідачка ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що на момент звернення до суду, квартира АДРЕСА_1 не є власністю держави та не відноситься до майна, яке належить Кам`янській міській раді.

Згідно відповіді наданої Обласним комунальним підприємством Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації №862 від 14.06.2017 року встановлено, що згідно даних інвентаризаційної справи відомості про реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутні. На будинок АДРЕСА_2 , який належав вцілому ВО "Придніпровський хімічний завод" було видане реєстраційне посвідчення 12.02.1991 року, згідно рішення Баглійської райради № 378/1 від 16.11.1990 року. (т.с. 1, арк.с. 36).

25.12.2015 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_5 , про продаж та передачу у власність останньому квартири АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. в реєстрі за № 1623 (т.с. 1, арк.с. 21-22).

25 грудня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (т.с.1, арк.с. 23).

Після цього, ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 28.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 624, спірну квартиру було продано ОСОБА_2 (т.с. 1, арк.с. 28-29).

На даний час у провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають кримінальні провадження № 000098 від 17.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та №0000322 від 09.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпродзержинського МУЮ Астаф`євою С.І. 15.12.2015 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1995 року, виданого Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження №5/498-р від 02.12.2015 року. Згідно даних зазначеного дублікату свідоцтва про право власності на житло спірна квартира приватизована ОСОБА_4 (розпорядження відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому № 01435 від 07.08.1995р.).

В суд з позовом звернувся Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Кам`янської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцев Вячеслав Олександрович, державний реєстратор відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`єва Світлана Іванівна, про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву прокуратурою подано до суду в порядку здійснення представництва інтересів держави в суді за підписом керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури (т.с. 1, арк.с. 3-11).

Між тим, відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

За змістом ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників.

Статтею 11 Закону України «Про прокуратуру» встановлено повноваження керівника обласної прокуратури, до яких, зокрема, належить представництво обласної прокуратури у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями. У разі відсутності керівника обласної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника обласної прокуратури, а в разі його відсутності один із заступників керівника обласної прокуратури.

Як передбачено ч.2 ст.15 Закону України «Про прокуратуру» прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно з ч.ч.1, 3, 6 (п.1) ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Із положень ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» слідує, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Відповідно до ч.4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Рішенням Конституційного суду України №1-1/99 встановлено, що прокурори подають позови (заяви) саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від підпорядкування і форм власності. Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві (заяві), в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза.

Також у висновку Верховного Суду у справі №822/1169/17 від 19.07.2018 року та в рішенні Верховного суду від 20.09.2018р. у справі № 924/1237/17 зазначено, що з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. ВС наголосив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Так, у рішенні у «Ф.В. проти Франції" (F. W. у. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27) Суд звертав увагу на часть прокурора в суді на боці однієї зі сторін може впливати на дотримання принципу рівності сторін. «Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї сторін відчуття нерівності».

Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

Отже, прокуратура не обґрунтувала, в чому полягає порушення прав та інтересів Кам`янської міської ради, інших осіб у даній справі та не зазначила підстави для представництва інтересів Кам`янської міської ради в суді, не надала належних та достовірних доказів, які б свідчили про необхідність захисту законних інтересів Кам`янської міської ради.

Окрім того, судом встановлено, що Кам`янська міська рада, взагалі не заявляла волевиявлення та не порушувала питання, що нібито порушено її права та інтереси з підстав відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 .

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Витребування квартири у ОСОБА_2 без компенсації і неможливість розраховувати на отримання іншого житла від держави порушує її право на житло.

Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте відповідачка не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.

Отже, задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на неї буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцев Вячеслав Олександрович, державний реєстратор відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`єва Світлана Іванівна, про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцев Вячеслав Олександрович, державний реєстратор відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Астаф`єва Світлана Іванівна, про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна - відмовити.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору у розмірі 7413 грн. 37 коп., покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Ю. Погребняк