СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1013/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

31 серпня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - ОСОБА_1

представника Відповідача-2 - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та перерозподіл часток.

ІІ. Описова частина

В липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (Відповідача-1), ОСОБА_5 (Відповідача-2) та просив визнати його співвласником квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в рівних частках за Відповідачами, та перерозподілити частки між сторонами, визнавши за кожним по 1/3 частці.

В подальшому Позивач збільшив позовні вимоги та просив за наслідками перерозподілу часток визнати за Позивачем та Відповідачем-1 по 5/12 часток, а за Відповідачем-2 - 1/6 частку у праві власності на зазначену квартиру.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

Позивач вказує, що між Відповідачами 03 листопада 1990 року було укладено шлюб, а він є сином Відповідачів, народженим у вищевказаному шлюбі.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний.

19 березня 1999 року Відповідачем-1 за Договором купівлі-продажу було придбано на своє ім`я спірну квартиру. Позивач був на той час ще неповнолітнім. Весь час з дати придбання спірної квартири і до теперішнього часу Відповідач-1 стверджувала, що спірну квартиру придбала за свої власні кошти, які їй подарував її батько (дід Позивача).

Через деякий час після розлучення між відповідачами виник спір з приводу права власності на спірну квартиру, який вирішувався у судовому порядку.

Позивач вказує, що з постанови Апеляційного суду м.Києва від 08.02.2018 в справі №760/19770/15-ц він дізнався, що ще за його неповноліття (йому на той час було майже 4 роки) на підставі Договору №13 від 28.11.1995, через необхідність проведення капітального ремонту житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому сторони на той час проживали і були зареєстровані, та виселення, всім мешканців будинку, на трьох членів сім`ї (Позивача, Відповідача-1, Відповідача-2) було виділено компенсаційні грошові кошти в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

З цієї ж постанови Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2018 №760/19770/15-ц Позивач дізнався, що частина грошей за спірну квартиру була сплачена з числа коштів, подарованих Відповідачці-1 її батьком (дідом Позивача).

Вищевказані обставини і наявні докази, як стверджує Позивач, дають підстави для висновку, що 19 березня 1999 року спірна квартира була придбана не лише за спільні кошти подружжя-відповідачів, а й за кошти Позивача в тому числі.

Натомість, як вказує ОСОБА_3 , Відповідачі, користуючись тим, що він був неповнолітньою особою як на момент одержання у 1995 та у 1996 році грошових коштів, так і на момент придбання у 1999 році спірної квартири, приховали факт використання грошових коштів, які за Законом належали йому на праві приватної власності, на придбання спірної квартири з корисливою метою привласнити собі його частку майна.

Позивач зазначає, що оскільки постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08.08.2018, в цивільній справі №760/19770/15-ц було встановлено факт придбання спірної квартири за грошові кошти, отримані Відповідачем-1 за Договором дарування грошових коштів від 24.09.1996, та за рахунок коштів, отриманих Відповідачем-2 за Договором № 13 від 28.11.1995, то додаткового доказування ці факти не потребують.

В той же час, як наполягає Позивач, суд розглядав справу № 760/19770/15-ц в межах заявлених позовних вимог щодо визнання спірної квартири про визнання права спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності чоловіка на квартиру. Позивач, в порушення вимог процесуального законодавства, залучений до участі у справі у якості сторони або третьої особи не був, участі у справі не брав та був позбавлений можливості донести до суду свої доводи, заперечення та/або міркування з приводу прав власності на спірну квартиру. У зв`язку з цим суд прийняв, на думку Позивача, помилкове рішення про визнання права спільної сумісної власності Відповідачів, як подружжя, не врахувавши при цьому права Позивача на частину спірної квартири.

За розрахунком Позивача, з огляду на частини коштів, які призначалися йому згідно з обома вказаними договорами, його частка у праві власності на квартиру має становити 5/12 частин.

Ухвалою судді від 19.08.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

02.03.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_4 (Відповідача-1), яка фактично позовні вимоги (в останній їх редакції) визнала в повному обсязі.

18.03.2020 до суду надійшов відзив Відповідача-2 ОСОБА_5 , в якому він заперечував проти задоволення позову, наполягаючи на тому, що рішеннями судів, на які посилається Позивач вже встановлено, що квартира була придбана саме за спільні кошти подружжя, а тому вона була об`єктом спільної сумісної власності. Відтак, позов не може бути задоволений.

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції, викладені в заявах по суті справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, ухваюючи рішення, звертає увагу на наступне.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками Позивача ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За свідоцтвом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі із 03 листопада 1990 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що між Відповідачами існував спір з приводу поділу майна, набутого під час шлюбу, який розглядався судами, і рішення набрало чинності.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2018 було встановлено наступне.

Відповідно до Договору від 28 листопада 1995 року № 13, укладеного у простій письмовій формі, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_6 мали отримати 22 000 доларів США за частину належної їм жилої площі у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з договором дарування грошових коштів від 24 вересня 1996 року ОСОБА_7 подарував своїй дочці ОСОБА_4 та внуку ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 36960 грн, що за курсом НБ України складало 21000 доларів США на придбання квартири в м. Києві.

За договором купівлі-продажу нерухомості від 19 березня 1999 року, який на підставі ст. 15 Закону «Про товарну біржу» зареєстрований в Київській універсальній біржі, ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат загальною площею 57,7 кв. м, у тому числі житловою площею 34,0 кв.м.

Судом було вивчено зазначені вище договори з позиції визначення джерел походження доходів спрямованих на придбання спірної квартири, і зроблено висновок, що вона була придбана за спільні кошти подружжя. З урахуванням цих обставин судом ухвалено рішення, яким визнано за Відповідачами по 1/2 частці у праві власності на квартиру.

Таким чином, маючи у своєму розпорядженні ті ж докази, на які посилається Позивач у даній справі, суд прийшов до висновку про те, що співвласниками квартири АДРЕСА_4 є саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відомостями про те, що ОСОБА_3 оскаржував зазначені рішення, суд не володіє.

В межах же даної справи суд не має підстав для переоцінки доказів, які вже були вивчені судом у попередніх справах, та перерозподілу часток у праві власності.

Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: