Справа № 350/1852/19
Провадження № 22-ц/4808/1328/21
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Бейком А.М. 14 червня 2021 року в селищі Рожнятів, повний текст якого виготовлено 24 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету селищної ради,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про реальний розподіл домоволодіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з часу свого народження і по даний час проживає по АДРЕСА_1 . Даний будинок було надано як дві квартири для вселення по 1/2 сім`ї ОСОБА_3 та сім`ї ОСОБА_4 , тобто матері позивача.

25.03.1999 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих Рожнятівської РДА повернула даний будинок ОСОБА_5 , а в подальшому право власності на нього набули члени її сім`ї, зокрема, ОСОБА_2 на підставі на підставі Договору дарування від 06.06.2002 року.

Однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року визнано незаконним та скасовано рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рожнятівської РДА від 25.03.1999 року про повернення ОСОБА_5 житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також наступні документи про визнання права власності на даний будинок за членами її сім`ї, в тому числі Договір дарування 49/100 частин цього домоволодіння ОСОБА_2 від 06.06.2002 року.

Рішенням виконкому Перегінської селищної ради №106 від 08.11.2011 року вирішено оформити право власності на 1/2 даного домоволодіння за ОСОБА_1 .

Позивач звернувся для оформлення права власності в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та для реєстрації права власності до нотаріуса. Однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він не зміг надати документи про те, що саме входить в 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на 40/100 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та складається з веранди площею 4,5 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., кухні площею 21 кв.м., кімнати площею 20,9 кв.м., кладової площею 4,3 кв.м., а всього загальною площею 58,8 кв.м., та визнати за ним право власності на сарай Б, вбиральню Г, залишити у спільному користуванні криницю та огорожу.

20.01.2020 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету селищної ради. Вимоги мотивувала тим, що на її думку ОСОБА_1 не може вважати себе власником будь-якої частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , оскільки даний будинок згідно рішення Перегінської селищної ради від 25.04.2004 року про проведення інвентаризації житлового комунального фонду знятий з балансу селищного ЖКП. Відтак селищна рада не мала правової підстави приймати рішення про оформлення права власності на дане домоволодіння ОСОБА_1 . Крім того таке рішення не є правомочним, оскільки засідання виконкому було проведено у відсутності селищного голови його заступником. Також видана копія такого рішення не відповідає оригіналу.

Просила визнати незаконним рішення виконкому Перегінської селищної ради №106 від 08.11.2011 року «Про оформлення права власності на 1/3 домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 20.01.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 об`єднано з цивільною справою №350/1852/19 за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 10.06.2020 року залучено по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл домоволодіння Перегінську селищну раду в якості співвідповідача.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14.06.2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання права власності відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету селищної ради задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 3 рішення виконавчого комітету Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №106 від 08.11.2011 року, а саме «Оформити право власності гр. ОСОБА_1 на 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1 ». Стягнуто в солідарному порядку з Перегінської селищної ради Івано-Франківської області та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по справі в розмірі 8941 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що його матері ОСОБА_7 01.09.1959 року було видано ордер №38 на вселення в комунальну квартиру житловою площею 25 кв.м. по АДРЕСА_1 . З часу вселення в даний будинок його сім`я проживала в 1/2 його частині та займала вказані ним приміщення. Там він проживає і по даний час.

Рішенням виконкому Перегінської селищної ради №106 від 08.11.2011 року йому надано дозвіл на оформлення права власності на 1/2 частину цього домоволодіння. Однак оформити за собою право власності він так і не зміг, хоча звертався у різні дозвільні інстанції.

Зазначає, що ним не ставиться питання про оскарження дій реєстраційних органів чи інших установ щодо реєстрації та оформлення права власності, де необхідним документом є офіційна відмова органу у вчиненні певних дій.

Вважає неправильним посилання суду першої інстанції на ст. 346 ЦК України щодо вичерпного переліку підстав припинення права власності, оскільки частиною 2 даної статті передбачено, що право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.

Посилаючись на ст. 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування» вважає, що виконавчий комітет Перегінської селищної ради, приймаючи рішення від 08.11.2011 року, діяв в межах своїх повноважень, оскільки саме на нього було покладено обов`язки щодо безоплатної передачі у власність житлових приміщень, наданих в законному порядку громадянам, в межах виконання державної програми приватизації житла.

Вказує, що його родина була вселена в квартиру по АДРЕСА_1 на законних підставах, а отже мала і має право на безоплатне отримання даного житла у приватну власність. Однак вирішити дане питання в досудовому порядку неможливо.

Просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду вид 14.06.2021 року та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гордій В.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач не довів, що спірна квартира була правомірно надана його сім`ї. Посилання ОСОБА_1 на ордер як на правову підставу для надання ОСОБА_7 однокімнатної квартири є помилковим, оскільки, підставою для надання квартири має бути договір житлового найму, на підставі якого видається ордер на поселення. Натомість ОСОБА_7 за час свого проживання в даній квартирі договір житлового найму із Перегінською селищною радою чи комунальним підприємством селищної ради не заключала, питання про визнання права власності на дану квартиру не ставила, не сплачувала квартирну плату як квартиронаймач. Також позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, що він в будь-який спосіб набув право власності на спірну квартиру. Тривалість проживання його та його сім`ї в квартирі не породжують правових наслідків для визнання права власності на житло. Посилання апелянта на те, що виконавчий комітет Перегінської селищної ради, приймаючи рішення 08.11.2011 року діяв в межах своїх повноважень, суперечить п. 30 ст. 26 та ст. 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Виходячи з наведеного, вважає що апеляційна скарга ОСОБА_8 є безпідставною.

Перегінська селищна рада також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вимоги апеляційної скарги визнає в повному обсязі та вважає що для визнання за ОСОБА_9 40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, є всі законні підстави. Зазначає, що згідно розпорядження райдержадміністрації №375 від 28.08.2002 року було прийнято на баланс Перегінського комунального господарства основні засоби, втому числі житловий фонд, зокрема житлові приміщення по АДРЕСА_1 (27/1 та 27/2). Рішенням Перегінської селищної ради від 25.04.2004 року проведено інвентаризацію житлово-комунального фонду Перегінського селищного ЖКП, будинки з приватизованими, викупленими квартирами та квартирами, поверненими реабілітованим, знято з балансу Перегінського селищного ЖКП. Однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року визнано незаконним та скасовано рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рожнятівської РДА від 25.03.1999 року про повернення ОСОБА_5 житлового будинку по АДРЕСА_1 , а тому судом першої інстанції вірно встановлено, що після набрання даним рішенням законної сили домоволодіння по АДРЕСА_1 повернулося до комунальної власності Перегінської селищної ради. Однак при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано, що п. 3 рішення Перегінської селищної ради від 25.04.2004 року визначено: «Надати практичну допомогу в приватизації власникам неприватизованих квартир вищевказаних будинків і в подальшому зняти з балансу і передати власникам», що відповідає вимогам ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», і таке рішення фактично й стало підставою для припинення права власності на спірне житло. Таким чином саме Перегінська селищна рада 25.04.2004 року прийняла рішення щодо відчуження квартир, які ще не були приватизовані, і його дія поширюється на спірну квартиру. При цьому і Перегінська селищна рада, приймаючи рішення від 25.04.2004 року, і її виконавчий комітет при прийнятті рішення від 08.11.2011 року діяли в межах своїх повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства. Просить суд рішення Рожнятівського районного суду від 14.06.2021 року в частині визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення виконавчого комітету Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №106 від 08.11.2011 року скасувати та прийняте в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 . Проти задоволення первісного позову селищна рада не заперечує.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Представники Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 користується та проживає у частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Технічного паспорта від 09.10.2018 року (літ. «А», кв. 1) (т. 1, а.с. 6-8).

Згідно копії Ордеру №38 від 01.09.1959 року такий було видано Перегінським ККВ на вселення в квартиру житловою площею 25 кв.м. за вищевказаною адресою (колишня ОСОБА_10 (матері позивача) (т. 1, а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, про що свідчить копія повторного Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.07.2019 року (т. 1, а.с. 19).

Рішенням Перегінської селищної ради від 25.04.2004 року вирішено провести інвентаризацію житлово-комунального фонду Перегінського селищного ЖКП. Одно-, двох-, трьох-, по восьмиквартирні будинки з приватизованими, викупленими квартирами та квартирами, поверненими реабілітованим, знято з балансу Перегінського селищного ЖКП. Вирішено також надати практичну допомогу в приватизації власникам неприватизованих квартир вищевказаних будинків і в подальшому зняти з балансу і передати власникам (т. 1, а.с. 153).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року визнано незаконним рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рожнятівської РДА від 25.03.1999 року про повернення ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 , а також наступні документи про визнання права власності на даний будинок за членами її сім`ї, в тому числі Договір дарування 49/100 частин цього домоволодіння ОСОБА_2 від 06.06.2002 року (т. 1, а.с. 13-15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.07.2011 року вищевказане рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року залишено без змін (т. 1, а.с. 39-40).

Копіями рішення виконкому Перегінської селищної ради №106 від 08.11.2011 року, протоколу засідання виконавчого комітету та архівними витягами підтверджено, що на засіданні виконкому Перегінської селищної ради 08.11.2011 року розглядалося питання про оформлення права власності, і п. 3 цього рішення вирішено оформити право власності ОСОБА_1 на 1/3 домоволодіння АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 9, 16, 67-70, 92-95).

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Перегінської селищної ради №3158/02-24 від 07.06.2019 року в житловому будинку, який знаходиться за поштовою адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т. 1, а.с. 12).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного комісією Перегінської селищної ради 16.12.2019 року будинок по АДРЕСА_1 , дерев`яний, розділений на дві квартири. ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 даного будинку проживає один (т. 1, а.с. 50).

Згідно довідок ПП «ОЛВІ Р» №26 від 20.06.2019 року та №39 від 12.11.2019 року інвентаризаційна (реальна) вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 з урахуванням зносу будівель і споруд становить 293464 грн. ОСОБА_1 в основній частині будинку займає квартиру АДРЕСА_2 ; приміщення І веранда площею 4,5 кв.м., приміщення 1-1 коридор площею 8,1 кв.м., приміщення 1-2 кухня площею 21,0 кв.м., приміщення 1-3 житлове площею 20,9 кв.м., приміщення 1-4 комора площею 4,3 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м. З надвірних споруд: літера «Б» сарай площею 10,5 кв.м., літера «Г» - вбиральня площею 1,1 кв.м., 1/2 літера «№1» - криниця, 1/2 літера «№2» - огорожа. Ідеальна частка, яка належить ОСОБА_1 в загальній вартості будинковолодіння рівна 40/100. Ідеальна частка, яка належить ОСОБА_2 в загальній вартості будинковолодіння рівна 60/100 (т. 1, а.с. 41, 49).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи частково вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що після рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 20.07.2011 року домоволодіння по АДРЕСА_1 повернулося до комунальної власності Перегінської селищної ради. А тому питання припинення права власності на дане домоволодіння відноситься виключно до компетенції Перегінської селищної ради Івано-Франківської області, органу місцевого самоврядування. Разом з тим, законом не визначено таких підстав для припинення права власності як оформлення. А ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що він намагався вирішити питання реєстрації права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у позасудовому порядку і йому було відмовлено. Однак з огляду на те, що спірних правовідносин стосується лише п. 3 рішення виконкому Перегінської селищної ради №106 від 08.11.2011 року, зустрічний позов підлягає до задоволення тільки в цій частині.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 даного Закону).

Згідно ч. 1 ст. 8 цього Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

За змістом ч. 10 ст. 8 вказаного Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз викладених статей свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла, презюмується і підлягає захисту у разі його порушення.

Згідно з ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до змісту ст.ст. 29, 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що після вступу в законну силу рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року домоволодіння по АДРЕСА_1 повернулося до комунальної власності Перегінської селищної ради.

Разом з тим, місцевим судом не визначено належний порядок відчуження квартир комунальної власності та реалізації права позивача на набуття спірної квартири у власність. А позивачем не доведено, що він звертався до відповідних органів з приводу визначення приміщень та приватизації займаної ним квартири.

Таким чином колегія суддів вважає, що права позивача ОСОБА_1 , на порушення яких він посилався, не можуть бути захищені у визначений ним спосіб. А тому в задоволенні даного позову слід відмовити з підстав обрання невірного способу захисту порушеного права.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , то місцевий суд помилково вважав, що такі підлягають до часткового задоволення, оскільки позивачем за даним позовом не надано доказів на підтвердження порушення її права оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Перегінської селищної ради.

З огляду на викладене рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2021 року підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог первісного та зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання права власності відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету селищної ради відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: М.Д. Горейко

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 1 грудня 2021 року.