Ухвала

Іменем України

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 182/1428/20

провадження № 61-17747ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в якій виправлено описки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності та постановлено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання в одне провадження матеріалів цивільних справ № 182/1428/20 та № 182/5376/19 відмовлено.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасовано та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок. В решті постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишено без змін.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивовано тим, що суд першої інстанції відхилив її посилання, які були підтверджені письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про придбання спірної квартири за кошти батьків та бабусі, завірені Миколай-Пільською сільською радою, оскільки показання свідків у письмовому вигляді є недопустимими доказами відповідно до статті 78 ЦПК України. Заявник зазначає, що вона не є юристом і цього не знала, тому вважає, що виникли нововиявлені обставини про необхідність допиту свідків безпосередньо судом. Вказані свідки можуть надати суду пояснення з приводу походження коштів для придбання спірної квартири, що є істотною обставиною у цій справі, оскільки спростовує презумпцію спільної сумісної власності спірної квартири і підтверджує, що спірна квартира є її особистою приватною власністю.

Зазначила, що висновки апеляційного суду, з якими погодився Верховний Суд, що про порушення свого права ОСОБА_2 дізнався з моменту зміни у спірній квартирі замків за десять місяців до звернення до суду, а отже не пропустив строк позовної давності, не відповідають обставинам справи і не підтверджені жодними доказами. Дані обставини можуть бути спростовані поясненнями спільного сина сторін по справі ОСОБА_6 , а замки у спірній квартирі нею було змінено лише 17 липня 2021 року.

Заявник була впевнена, що саме ОСОБА_2 повинен доводити час, з якого йому стало відомо про порушення його прав. З постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року вона дізналась, що саме вона повинна була подавати докази пропуску строків позовної давності ОСОБА_2 , а тому строки для звернення із цією заявою до суду нею не пропущені.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року відмовлено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишено в силі.

Улистопаді 2021 року ОСОБА_1 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам та неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення судового рішення із порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення,колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга

є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У пунктах 3, 4, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені

в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з`ясуванні судом обставин у справі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,

і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, суд апеляційної інстанції, вірно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що обставини, на які посилається заявник, а саме юридична необізнаність та незгода з висновком суду апеляційної інстанції про те, що про порушення свого права ОСОБА_2 дізнався з моменту зміни у спірній квартирі замків за десять місяців до звернення до суду, не є нововиявленими в розумінні чинного законодавства, тобто не є істотними для справи обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо оцінки доказів та їх переоцінки судом касаційної інстанції, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк