Справа № 415/5760/20
Провадження № 22-ц/810/732/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 липня 2021 року, ухваленого судом у складі: судді Калмиковою Ю.О. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

відповідач - ОСОБА_1

встановив:

У вересні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 27474,97 грн, який мотивовано тим, що 19 жовтня 2017 року відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC80 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитомта в свою чергу повинна слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

В порушення умов договору, позичальник своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим, станом на 12 серпня 2020 року виникла заборгованість в сумі 27474,97 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 19797,72 грн, заборгованості за відсотками -7677,25 грн, які позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 липня 2021 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, висновки суду про відмову в задоволенні позову є помилковими, оскількипри отриманні банківської картки, відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку. В даній анкеті відповідачка зазначала про свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку.Згідно п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.Згідно із п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.Відповідачка порушила як норми діючого законодавства так і Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку. Суд першої інстанції, посилаючись на судову практику Верховного Суду, вказує, що потрібно довести той факт, що відповідачка сприяла втраті конфіденційної інформації чи сама її розголосила. Разом з цим, судом встановлено, що відповідачка звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, в якій вказала, що невідомі особи, зловживаючи її довірою, отримали від неї данні щодо кредитної картки та зняли її кошти з рахунку, що свідчить про порушення відповідачкою правил використання карток, і відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог банку.

Відповідачкою подано заперечення на апеляційну скаргу, які за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, в якому відповідачка вказує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вказує, що при розмові з шахраями по телефону не розголошувала свої персональні дані.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з кредитним договором №SAMABWFC80 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, А-Банком відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Отже, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Згідно з розрахунком заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 12 серпня 2020 року виникла заборгованість в сумі 27474,97 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 19797,72 грн, заборгованості за відсотками -7677,25 грн.

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 зверталась з заявою до Начальника ВПГУНП в м. Лисичанськ стосовно надання відомостей про проведення оперативно слідчих заходів за її заявою від 22 квітня 2019 року про порушення кримінального провадження за фактом зняття коштів з її кредитної картки А-Банку.

Згідно з листом №53100 від 01 грудня 2020 року, наданим Лисичанським відділом поліції ГУ НП в Луганській області, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000725 від 22 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом того, що 22 квітня 2019 року до ЧЧ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області з письмовою заявою звернулась громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просила вжити заходів до невстановленої особи, яка 21 квітня 2019 року о 19-00 годині, зателефонувала з номеру НОМЕР_1 та зловживаючи довірою потерпілою, заволоділа грошовими коштами у сумі 22000 грн., які перебували на карточці АТ «А-Банк» № НОМЕР_2 не було встановлено осіб, які причетні до скоєння заволодіння грошовими котами шляхом шахрайських дій, тому жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000725 від 22 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - прийнято рішення про його закриття у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 квітня 2019 року №0000725 заявник ОСОБА_1 , дата внесення відомостей 22 квітня 2019 року, кваліфікація кримінального правопорушення ст. 190 ч. 1 КК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідачка, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати операції, при цьому повідомила органи поліції, в подальшому банк не призупинив розрахунки з використанням картки, і дійшов висновку про відсутність вини відповідачки у виникненні заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в редакції, що діяла на момент списання з рахунку ОСОБА_1 кредитних коштів невідомою особою, порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення №705 (в редакції, чинній на момент списання з рахунку ОСОБА_1 кредитних коштів) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 2 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п.7 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI Положення № 705 передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 751/6050/18, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16-ц, від 02.10.2019 у справі № 182/3171/16, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15.

По справі встановлено, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась доЧЧ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області з письмовою заявою, в якій вона просила вжити заходів до невстановленої особи, яка 21 квітня 2019 року о 19-00 годині, зателефонувала з номеру НОМЕР_1 та зловживаючи довірою потерпілою, заволоділа грошовими коштами у сумі 22 000 грн, які перебували на карточці АТ «А-Банк» № НОМЕР_2 . За результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000725 від 22 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - прийнято рішення про його закриття у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 квітня 2019 року №0000725 заявник ОСОБА_1 , дата внесення відомостей 22 квітня 2019 року, кваліфікація кримінального правопорушення ст. 190 ч. 1 КК України.

Вчинення відповідачкою дій, які сприяли незаконному використанню третіми особами конфіденційної інформації, що дала їм змогу ініціювати переказ коштів з рахунку ОСОБА_1 , підтверджується матеріалами справи, а саме витягом з ЄДРДР за № 0000725, згідно якого, 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ЧЧ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області з письмовою заявою в якій просила вжити заходів до невстановленої особи, яка 21 квітня 2019 року о 19:00 годині, зателефонувала з номеру НОМЕР_3 та шахрайським шляхом, зловживая довірою потерпілої, заволоділа грошовими коштами у сумі 22 000 гривень, які перебували на картці банку «А -Банк» № НОМЕР_2 .

Суд першої інстанції на зазначене не звернув належної уваги.

Розглядаючи спір у подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 381/4110/17 зауважив, що наявність кримінального провадження не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання і виконання умов кредитного договору у разі настання певних обставин, передбачених ними.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення якихвизначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Враховуючи, що фактично отримані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку про виникнення в даному випадку у ОСОБА_1 договірного зобов`язання в частині повернення фактично отриманих у позивача коштів. Договір, виконаний частково, не може вважатися неукладеним (постанова ВП ВС у справі №338/180/17 від 05.06.2018).

Таким чином, сума заборгованості за основним боргом (кредитом), що відповідно до наданого банком розрахунку складає 19 797,72 грн та не спростована відповідачкою, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, оскільки позивачем не надано доказів, що з відповідачкою були погоджені умови договору про розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Позивачем на підтвердження доказів умов договору щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, до позовної заяви доданий витяг з Умов і Правил надання банківських послуг.

Проте, цей доказ не свідчить про досягнуту домовленість сторін, оскільки відсутній підпис відповідачки про ознайомлення з цими документами, а також не надано доказів того, що на момент підписання анкети-заяви відповідачкою саме ці тарифи та Умови і правила були розміщені для ознайомлення позичальників.

Отже, за відсутності доказів погодження сторонами таких умов кредитного договору, як розмір відсоткової ставки за користування кредитом, позов в зазначеній частині задоволенню не підлягає.

Відсутність підпису відповідачки на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачкою. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідачкою, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідачкою саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодилась відповідачка.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Надані позивачем суду апеляційної інстанції докази не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В позовній заяві позивач зазначає, що за наявності відповідних підстав просить розглянути справу в порядку спрощеного провадження, а також розглянути справу за відсутності представника банку, про що додано відповідне клопотання.

Заявляючи клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

За вимогами ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені статтею 374 ЦПК України, зокрема частиною першою якої встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, позивачем в порушення зазначених вимог процесуального законодавства не надано обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк з причин, що не залежали від нього, тобто не зазначені причини, які унеможливлювали подання позивачем до суду першої інстанції копії виписки по картрахунку, та витягу з умов та правил надання банківських послуг у А-Банку так і не надано доказів, які б підтверджували поважність їх неподання до суду першої інстанції у встановлені ЦПК України строки.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно платіжного доручення (а. с. 43) позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн.

Оскільки позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3789,60 гривень.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 липня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», місцезнаходження юридичної особи: вул. Батумська, будинок 11, м. Дніпро, 49074, , заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC80 від 19 жовтня 2017 року за тілом кредиту у розмірі 19 797,72 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», місцезнаходження юридичної особи: вул. Батумська, будинок 11, м. Дніпро, 49074, витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 1514,64 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», місцезнаходження юридичної особи: вул. Батумська, будинок 11, м. Дніпро, 49074, витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2271,96 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова