Справа № 932/4062/21
Провадження № 2/932/1837/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона успадкувала після смерті дідуся, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину ВАС-878746 від 12.02.2003 року. На час прийняття спадщини заявниці було 6 років, тож всі документи про право власності на квартиру, перебували у її матері. Нещодавно позивач дізналась, що дідусева квартира їй більше не належить, оскільки згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником квартири стала ОСОБА_2 , її мати. Позивач вважає, що спірне майно вибуло з її власності поза її волею, оскільки договір дарування з матір`ю, вона не підписувала, а одноособовим власником квартири була завжди позивач. Вважає, що на сьогоднішній день існує прямий ризик того, що відповідач, дізнавшись про те, що в суді є спір з приводу витребування квартири, може вчинити дії, направлені на відчуження цього майна на користь третіх осіб, з метою ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення. Тому просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії процесу.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (п. 43 рішення), право на суд одним із аспектів якого є доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак таке право було б ілюзорним якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вважає, що між сторонами дійсно існує спір з приводу витребування майна з чужого незаконного володіння. З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про право власності міститься в довідці з БТІ, інформаційній довідці. Позивач успадкувала спірну квартиру та є її власником.

Проте 08.09.2015 року до реєстру був внесений запис про право власності на квартиру за відповідачем.

Суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову не повинно бути тотожним вирішенню (задоволенню) позовних вимог, а також порушувати прав та інтереси інших осіб, насамперед, стягувача.

Однак у даному спорі встановлений ризик того, що відповідач з метою унеможливлення чи ускладнення витребування майна, може відчужити це майно на користь третіх осіб, тобто вчинити дії з метою перешкоджання виконанню можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, арешт полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування майном, примусовому його описі та вилученні, тобто арешт за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж заборона відчуження. В даному випадку, з метою виконання рішення суду про витребування майна, є достатнім такого заходу забезпечення позову як заборона відчуження.

Таким чином, заява підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 158, 258, 260, 264, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду, в силу вимог ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії учасником справи.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ