ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору №1/08093ОД від 15.05.2008року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 51 300,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2013 року. Вказаний договір був забезпечений шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 договорів поруки та ПАТ Акцент - Банк №167 від 20.10.2010року у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Проте в порушення умов договору свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.09.2016 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у солідарному порядку виниклу заборгованість за кредитним договором № 1/08093ОД від 15.05.2008 року станом на 24.05.2013 року у сумі 44 557,8 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у солідарному порядку понесені витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 7 347 гривень 90 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01.07.2020року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що про час і місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.128-130ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_1 особисто брав участь у судових засіданнях.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору №1/08093ОД від 15.05.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 51 300,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14.05.2013 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало ряд договорів поруки 15 травня 2008 року з ОСОБА_2 , 26 травня 2009 року з ОСОБА_3 та 20 жовтня 2010 року з ПАТ «Акцент-банк», за умовами яких ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» у випадку невиконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 24.05.2013 року склала 50 253,86 дол. США, в тому числі: заборгованість за кредитом 25 423,02 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 19 103,50 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 3 304,51 дол. США; штраф (фіксована частини) 31,28 дол. США; штраф (процентна складова) 2 391,55 дол. США.

Зобов`язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 договорів поруки та ПАТ Акцент - Банк № 167 від 20.10.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження саме видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення дій по примусовому стягненню боргу.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №1/08093ОД від 15.05.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 51 300,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14.05.2013 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало ряд договорів поруки 15 травня 2008 року з ОСОБА_2 , 26 травня 2009 року з ОСОБА_3 та 20 жовтня 2010 року з ПАТ «Акцент-банк», за умовами яких ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» у випадку невиконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 24.05.2013 року склала 50 253,86 дол. США, в тому числі: заборгованість за кредитом 25 423,02 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 19 103,50 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 3 304,51 дол. США; штраф (фіксована частини) 31,28 дол. США; штраф (процентна складова) 2 391,55 дол. США.

Зобов`язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 договорів поруки та ПАТ Акцент - Банк № 167 від 20.10.2010 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, законодавство не містить.

Аналізуючи норми права можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить законодавству.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, водночас з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, від 16 січня 2019 року ву справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, відповідно до укладеного кредитного договору №1/08093ОД від 15.08.2008 року та наданої банківською установою копії заяви на видачу готівки від 16.05.2008 року відповідач ОСОБА_1 15.05.2008 року отримав суму кредиту у розмірі 51 3000 доларів США для придбання автомобілю (а.с.11 15, 174, т.1), який за договором застави №093О/1 від 15.05.2008 року ним був переданий у заставу банку (а.с.55 57, т.1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором №1/08093ОД від 15.08.2008 року останнє погашення ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору відбулося 11.10.2011 року (а.с. 175 179,т.1) і сума заборгованості на цю дату складала 30 413, 76 доларів США.

Згідно наданої копії акту прийому-передачі від 21.06.2011року, заставний автомобіль марки DAF, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 передано ОСОБА_1 банку для реалізації, та який і було реалізовано за суму 79 781,97 грн., що еквівалентно 9 981,46 доларів США, з яких 4 479,21 доларів США розподілено на погашення пені, а 4 990,74 доларів США на погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту, що судом першої інстанції не було з`ясовано при постановці рішення по справі і у зв`язку з чим воно не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по стягнення у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виниклої заборгованості за кредитним договором №1/08093ОД від 15.05.2008 року станом на 24.05.2013 року.

Що стосується розміру заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає за можливе виключити з розрахунку суми заборгованості пеню у розмірі 3 304,51 доларів США та суму штрафу (процентної ставки) у розмірі 2 391,55 доларів США, стягнувши таким чином заборгованість у остаточному розмірі 44 557,8 доларів США, з яких 25 423,02 долара США заборгованість за кредитом, 19 103,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом та штраф (фіксована частина) 31.28 доларів США.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасувати, позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанек задовольнити частково.

Відповідно до статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у солідарному порядку виниклу заборгованість за кредитним договором № 1/08093ОД від 15 травня 2008 року станом на 24 травня 2013 року у сумі 44 557,8 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у солідарному порядку понесені витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 7 347, 90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова