Справа № 308/1494/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2021 року, ухвалене суддею Бедьом В.І., повний текст рішення складено 31.03.2021,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.09.2007 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70 складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Зазначав банк, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, тобто надав позичальниці кошти у розмірі та на умовах, установлених договором, однак ОСОБА_1 належним чином узятих на себе зобов`язань не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.12.2019 у неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 225 930,25 грн, яка складається з: - 5 983,56 грн за тілом кредиту; - 219 346,69 грн за процентами за користування кредитом; - 600 грн за пенею.

Звертав увагу і на те, що законодавством не передбачено вимагати повернення лише всієї суми заборгованості, а тому кредитодавець на власний розсуд може вимагати будь-яку частину заборгованості за кредитом.

Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2007 у розмірі 131 849,11 грн, яка складається з 5 983,56 грн заборгованості за кредитом і 125 865,55 грн заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 05.09.2007 по 30.10.2018, а також судові витрати у розмірі 2 102 гривень.

У березні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог й остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 20 437,13 грн, яка складається з 5 983,56 грн заборгованості за кредитом та 14 453,57 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2021 у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом порушено норми матеріального і процесуального права, однобічно і неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначав апелянт, що факт укладення кредитного договору та розмір наявної заборгованості відповідачкою не заперечувався. ОСОБА_1 підтвердила була свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у цій заяві, а тому відсутність такого підпису відповідача на цих умовах, тарифах і правилах банку не свідчить про не укладення між сторонами кредитного договору. До того ж ОСОБА_1 активно та тривалий час користувалася картковим рахунком і кредитними коштами, частково погашала наявну заборгованість, що дає підстави стверджувати про укладення між нею і банком даного договору.

Посилався банк на помилковість висновків місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення цього позову, оскільки такі не узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу банку відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

У судовому засіданні представниця позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, а тому її неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою ОСОБА_1 06.10.2020 було внесено на погашення кредитної заборгованості кошти у розмірі 205 493,12 грн, що перевищує її заборгованість як на дату закінчення строку дії кредитного договору - березень 2016 року, так і перевищує заборгованість, яка була початковим предметом даного позову в розмірі 131 849,11 гривень.

Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може з огляду на наступне.

Судом установлено, що 05.09.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 на підставі заяви-анкети про приєднання до умов і правил надання банківських послуг б/н було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1 600 гривень, який поступово був зменшувався до 120 грн /20.10.2011/, а згодом періодично збільшувався до 6 800 грн /25.12.2012/(а.с.11, 47).

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідачка підтвердила свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11 на звороті).

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витяг з Умов і правил надання банківських послуг, зміни до договірних баз по платіжним картам, споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів № 906 С-169 від 23.08.2006 (а.с.12-18, 51-60).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05.09.2007, то станом на 31.12.2019 у ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість у розмірі 225 930,25 грн, яка складається з: - 5 983,56 грн за тілом кредиту; - 219 346,69 грн за процентами за користування кредитом; - 600 грн за пенею.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за цим кредитним договором ОСОБА_1 було видано 05.09.2007 кредитну картку з терміном дії до вересня 2011 року та 24.07.2012 з терміном дії до березня 2016 року (а.с.48).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України регламентовано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього ж Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Правилами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що факт укладення цього кредитного договору відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується.

Водночас як видно з розрахунку заборгованості за цим кредитним договором, то ОСОБА_2 неодноразово виконувала його умови, що свідчить про погодження нею із такими умовами кредитного договору.

Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пунктах 55, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) констатовано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому неправомірним є нарахування процентів на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.

У цій справі банк з вимогами до ОСОБА_3 в порядку ст. 625 ЦК України не звертався.

Отже, на переконання колегії суддів, оскільки строк дії кредитної картки ОСОБА_1 закінчився ще у березні 2016 року, що відповідає строку дії кредитного договору, і такий договір сторони не продовжували, а тому нараховані після цього часу відповідачці банком проценти, пеня поза межами вимог ст. 625 ЦК України, є безпідставними.

Як убачається із наданого банком розрахунку заборгованості відповідачки, то в неї станом на 31.03.2016, тобто на час закінчення строку дії зазначеного кредитного договору, перед банком наявна була заборгованість, яка складалася з: 5 983,56 грн тіла кредиту; 15,62 грн нарахованих відсотків на залишок кредитної заборгованості; 93,26 грн нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості, а також 17 898,96 грн загального залишку заборгованості по відсотках і 100 грн пені, що загалом на цю дату становила 24 091,40 гривень (а.с.78).

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, що 06.10.2020 ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості було внесено 205 493,12 грн, що начебто підтверджується відповідним розрахунком (а.с.80), а відтак у зв`язку з цим позовні вимоги банку не підлягають задоволенню внаслідок фактичного і повного погашення нею заборгованості, оскільки із наданого безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представницею позивача виписки за цим кредитним договором убачається, що внесення цих коштів було здійснено самим банком на поповнення карткового рахунку ОСОБА_1 через відміну їй штрафів за минулі періоди.

Водночас як убачається із наданого апеляційному суду розрахунку, то після закінчення строку дії кредитного договору, починаючи з квітня 2016 року по грудень 2018 року банк щомісячно автоматично із інших карток відповідачки за номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 загалом стягнув на погашення заборгованості 30 354,37 гривень, які у тіло кредиту зараховані так і не були та які перевищують навіть суму позовних вимог банку на 20 437,13 грн чи наявну загальну заборгованість на час закінчення строку дії договору в розмірі 24 091,40 грн, що свідчить про переплату ОСОБА_1 банку кредитної заборгованості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що у відповідачки відсутня кредитна заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено обставини, за яких він просив задовольнити позов, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з інших наведених вище підстав, а тому це судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

З огляду на це, апеляційна скарга в порядку ст. 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню зі скасуванням оскаржуваного рішення та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2021 року скасувати.

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді