Справа № 758/1354/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря судового засідання - Сікора М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що відповідно до наказу № 396-к від 20.08.13 її було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу розвитку матеріально-технічної бази фонду управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

29.12.17 її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Її звільнення з роботи є незаконним з наступних підстав.

При звільненні з роботи у порушення вимог КЗпП України її особисто не було попереджено за два місяці про скорочення її посади та не було їй запропоновано іншу посаду.

При звільненні її з роботи не було враховано те, що вона є одинокою матір`ю дитини віком до 14 років та питання щодо наявності в неї переваг на залишення на посаді відповідачем не розглядалося.

З моменту прийняття постанов правління Фонду соціального страхування України «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» від 12.09.17 № 47, «Про затвердження структури органів Фонду» від 10.10.17 № 50 та видання наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.17 № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» на посади у виконавчу дирекцію Фонду приймалися інші працівники.

Отже, її звільнення проведено з порушенням вимог ст. ст. 42, 49-2, 184 КЗпП України.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати незаконним наказ від 22.12.17 № 1024 про її звільнення, поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.17, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за вимушеного прогулу з 30.12.17 по фактичну дату винесення рішення судом, а також судові витрати.

У відзиві на позов відповідач вказав на те, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з наступних підстав.

Постановою правління Фонду від 12.09.2017 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01.01.2018 граничну чисельність працівників ВД Фонду - 188 штатних одиниць.

Постановою правління Фонду від 10.10.2017 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01.01.2018 нову структуру ВД Фонду, згідно з додатком 2 до цієї постанови.

Пунктом 2.2. постанови правління Фонду від 10.10.2017 №5 0 ВД Фонду зобов`язано провести з дотриманням вимог чинного законодавства України організаційні заходи з приведення структури ВД Фонду у відповідність до додатку 2 цієї постанови. В тому числі попередити працівників ВД Фонду про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі звільнення тощо.

20.07.2017 директором ВД Фонду було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.2017 у кількості 267 штатних одиниць, а з 31.10.2017 затверджено новий штатний розпис ВД Фонду з 01.01.2018 у кількості 188 штатних одиниць.

З 01.01.2018 посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту ВД Фонду, яку обіймала позивач скорочено.

Таким чином, у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників відповідача.

Відповідачем 30.10.2017 було подано звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Київський міжміський центр зайнятості Подільський районний центр зайнятості.

Відповідачем було повністю додержано процедуру вивільнення позивача, в тому числі в частині персонального попередження за 2 місяці про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.18, як це передбачено ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України.

Відповідачем при звільненні позивача також дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на її звільнення від виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується згодою Ради Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22.12.2017 №01-02 за переліком згідно з додатком до подання ВД Фонду від 19.12.2017 №50-10-1.

Відповідач не мав можливості запропонувати з 01.01.2018 позивачу іншу роботу за відповідними професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю.

Позивач не мала переважного права залишення на роботі з підстав визначених ст. 42 КЗпП України, оскільки перевага в залишенні на роботі надається визначеним категоріям працівників при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При звільненні, з позивачкою було проведено повний розрахунок.

Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши позов, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до наказу № 396-к від 20.08.13 ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу розвитку матеріально-технічної бази фонду управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 55).

У подальшому її було переведено на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с. 55-56).

Відповідно до наказу директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22.12.17 ОСОБА_1 звільнено з посади посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.12.17 (а.с. 50).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 19 постанови від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.17 № 603 введено з 01.01.18 у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказані у постановах правління Фонду соціального страхування від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10.10.17 № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10.10.17 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» (а.с. 15).

Згідно з постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01.01.18 граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць (а.с. 87-88).

Відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01.01.18 структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та структуру виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с. 89-91).

20.07.17 директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.17 у кількості 267 штатних одиниць (а.с. 93-97).

31.10.17 затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01.01.18 у кількості 188 штатних одиниць, за яким посади, яку обіймала позивач не перебачено (а.с. 98-103).

З 01.01.18 посаду, яку обіймала позивач, скорочено.

Таким чином, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно відомостей щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01.01.18 та про можливе майбутнє звільнення 27.10.17 позивача було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці, про що свідчить її підпис (а.с. 109-110).

Отже, твердження позивача про те, що її не було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці за два місяці до звільнення спростовується вказаним доказом.

19.12.17 виконавча дирекція Фонду соціального страхування України звернулася до Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з поданням на масове вивільнення працівників. Серед переліку працівників було вказано ОСОБА_1 (а.с. 111-112).

22.12.17 Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України надано згоду на масове вивільнення працівників (а.с. 113).

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

ОСОБА_1 має сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).

Згідно зі свідоцтвом про народження дитини, батьком дитини є ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.01.08 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано 30.01.18 (а.с. 59).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 60).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока мати - жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 було одинокою матір`ю з дитиною до 14 років.

Повної ліквідації підприємства не відбулося.

Отже, звільнення позивача відбулося з порушенням норм ч. 4 ст. 40 КЗпП України, ч. 3 ст. 184 КЗпП України, а саме відповідачем не було враховано той факт, що ОСОБА_1 на момент звільнення була одинокою матір`ю з дитиною до 14 років і її звільнення допускалосяся лише у разі повної ліквідації підприємства з обов`язковим її працевлаштуванням, а тому наказ про звільнення позивача був незаконним.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.17.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП У країни при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У позові позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за вимушеного прогулу з 30.12.17 по фактичну дату винесення рішення судом.

Оскільки суду сторонами не надано довідки про заробітну плату позивача, що позбавляє суд самостійно вирахувати суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та зобов`язати Фонд соціального страхування України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.17 по 08.11.21.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2, 184, 235 КЗпП України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Фонду соціального страхування України (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40210180) про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року.

Зобов`язати Фонд соціального страхування України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 грудня 2017 року по 08 листопада 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук