Справа № 465/5853/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2912/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи :30
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Мельничук О.Я. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Якимишин О.З.

- представника позивачки ОСОБА_1 ;

адвоката Прокоп Ю.Р.

- представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_7 , у якому просила:

-визнати договір купівлі-продажу автомобіля БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в подальшому - «спірний автомобіль»), укладений 23.09.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , удаваним в частині покупця та встановити що таким була ОСОБА_1 ;

-визнати договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений 24.01.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , фіктивним;

-визнати договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений 14.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , удаваним в частині продавця та встановити що таким була ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка, будучи громадянкою Ізраїлю, в червні 2014 року приїхала до України з Ізраїлю, куди виїхала на постійне місце проживання у 1994 році у віці 17 років і де отримала громадянство та проживала там на протязі двадцяти років (з 1994 по 2014 рік). В Ізраїлі позивачка перебувала у шлюбі, який було розірвано у 2013 році і після розірвання якого відповідно до рішення суду колишній чоловік сплатив їй компенсацію в сумі 310 696 шекелів, що становить приблизно 100 000 (сто тисяч) доларів США. Також кожного місяця з колишнього чоловіка на користь позивачки до досягнення малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18-ти річного віку, на його утримання стягуються аліменти у сумі 3 000 шекелів, що становить приблизно 1 000 ( одну тисячу) доларів США. Проживаючи в Ізраїлі з 1994 року, позивачка працювала і в неї була висока заробітна платня, що підтверджується відповідними виписками.

Після приїзду в Україну позивачка придбала спірний автомобіль за 45 000 доларів США, однак при спробі його реєстрації з`ясувалося, що вона, будучи громадянкою Ізраїлю і не маючи громадянства України, а відтак - не маючи посвідки на право проживання в Україні та реєстрації місця проживання, а також ідентифікаційного коду, не взмозі оформити спірний автомобіль безпосередньо на себе. Відтак, 23.09.2014 року позивачка за власні кошти та не перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 і не проживаючи з ним разом, придбала спірний автомобіль у відповідачки ОСОБА_9 , хоча формально він був зареєстрований у Львівському МРЕВ 30.09.2014 року на підставі довідки-рахунку від 23.09.2014 року серії ВІА № 759754, укладеному СГ ТОВ «ІННАВТО», на подругу позивачки ОСОБА_6 .

У жовтні 2014 року позивачка почала зустрічатися з ОСОБА_7 , вони зняли квартиру і почали проживати у цій квартирі разом. На цей час ОСОБА_7 ще перебував у шлюбі з іншою жінкою, який було розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова лише 29 січня 2016 року. У позовній заяві про розірвання шлюбу, яку подавав до суду ОСОБА_7 , він сам вказав, що більше року проживає з іншою жінкою.

В подальшому спірний автомобіль ОСОБА_6 було відчужено мамі ОСОБА_7 , відповідачці ОСОБА_2 , і 24.01.2015 року на підставі довідки-рахунку від 24.01.2015 року серії ВІА № 968215, укладеному СГ ТОВ «Галицьке розвиткове товариство», його було зареєстровано у Львівському МРЕВ ДАІ у Львівській області на ім`я ОСОБА_2 , однак позивачка і надалі продовжувала ним користуватися та користується ним по даний час.

25 червня 2016 року між позивачкою та ОСОБА_7 було укладено шлюб і 19 січня 2017 року позивачка отримала громадянство України.

Влітку 2017 року спірний автомобіль був проданий за 33 000 доларів США і 14.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №4647/2017/623821 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , його було зареєстровано за ОСОБА_3 .

На заміну спірного автомобіля позивачка замовила собі в США автомобіль марки МВ PKW, моделі ML 250 Blue TEC 4M, який і був придбаний в США за 9 800 доларів США та ввезений в Україну 25.10.2017 року. Сума видатків за транспортування даного автомобіля становила приблизно 2 000 доларів США, сума оплати за стоянку становила приблизно 700 доларів США, сума розмитнення становила 110 000 гривень, оплата за сертифікацію - 6 000 гривень, сума сплати за постановку на облік становила 10 500 гривень. Відтак, сума за яку позивачкою був придбаний автомобіль Мерседес МЛ 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є значно меншою, ніж та за яку було продано спірний автомобіль БМВ Х6 (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано договір купівлі - продажу автомобіля БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 23.09.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , удаваним в частині покупця та встановлено що таким була ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано договір купівлі - продажу автомобіля БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 24.01.2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - фіктивним.

Визнано договір купівлі - продажу автомобіля БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 14.09.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - удаваним в частині продавця та встановлено, що таким була ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат (а.с. 150-156).

Дане рішення оскаржила представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Представник апелянтів просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що користування позивачкою спірним автомобілем підтверджує і сам факт купівлі цього автомобіля нею.

Вважає, що позивачкою не доведено факту наявності у неї коштів на придбання спірного автомобіля, оскільки «відсутні підтвердження, які б вказували на те, що позивачка при перетині кордону задекларувала грошові кошти».

Вважає, що суд не дав належної оцінки поясненням ОСОБА_7 та поданим ним доказам, згідно яких він «матеріально утримував не лише позивачку, але і її сина від першого шлюбу», щомісячно з квітня 2015 року по серпень 2018 року відправляючи кошти позивачці в Ізраїль з цією метою.

Стверджується, що саме ОСОБА_7 оплачував всі комунальні платежі по квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 162-163).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтів на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі - і апелянтами) те, що позивачка тривалий час (20 років) проживала в Ізраїлі та була громадянкою цієї країни, де перебувала у шлюбі, який було розірвано у 2013 році рішенням Сімейного суду м. Рішол ле-Ціон, і у 2014 році позивачка повернулась в Україну.

Як стверджується наявноюу матеріалах справи копією угоди з перекладом від 28 квітня 2013 року, колишнім чоловіком позивачки, ОСОБА_10 , взято на себе зобов`язання сплатити позивачці компенсацію в сумі 310 696 шекелів, що становить приблизно 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також виплачувати позивачці кожного місяця на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_11 до досягнення ним 18-ти річного віку аліменти у сумі 3 000 шекелів, що становить приблизно 1 000 (одну тисячу) доларів США (а.с. 18-21).

Як також встановлено судом, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі - і апелянтами), 30.09.2014 року Львівським МРЕВ на підставі довідки-рахунку від 23.09.2014 року серії ВІА №759754 транспортний засіб марки БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було зареєстровано за ОСОБА_6 : факт купівлі згаданого спірного автомобіля у ОСОБА_5 ніким не заперечується.

Як також встановлено судом та стверджується матеріалами справи, після продажу спірного автомобіля ОСОБА_5 ним користувалась виключно позивачка.

Сторони договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 23.09.2014 року, відповідачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тверджень позивачки про удаваність даного договору в частині покупця не оспорювали та не заперечували (докази про це у матеріалах справи відсутні), так само, як не оскаржували рішення суду, зокрема - в частині визнання укладеного між ними 23.09.2014 року договору купівлі-продажу спірного автомобіля удаваним в частині покупця.

Судом також встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками те, що 24.01.2015 року в Львівському МРЕВ ДАІ у Львівській області на підставі довідки-рахунку від 24.01.2015 року серії ВІА № 968215 спірний автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідачки ОСОБА_2

14.09.2017 року у м. Новояворівськ між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля і цього ж дня спірний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3 .

Те, що у вищезгаданий період (вересень 2014 року - вересень 2017 року) саме позивачка користувалася спірним автомобілем та саме вона несла витрати з його обслуговування, стверджується:

-випискою з централізованої бази даних МТСБУ;

-полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/8880213, укладеним саме позивачкою в якості страхувальника спірного автомобіля на період з 06.11.2015 року до 05.11.2016 року;

-полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4951434, укладеним саме позивачкою в якості страхувальника спірного автомобіля на період з 06.11.2016 року до 05.11.2017 року;

-випискою з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої на рахунок позивачки 18.06.2018 року надійшло страхове відшкодування в сумі 21 667 грн. 83 коп.;

-постановами серії АР №358423 від 30.09.2016 року та серії АР №547041 від 08.12.2016 року про накладення на позивачку адміністративних стягнень по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно яких дані адміністративні правопорушення нею були скоєними саме на автомобілі БМВ Х6, номерний знак НОМЕР_1 ;

-показами свідка ОСОБА_12 , яка 13 травня 2021 року в судовому засіданні зазначила, що саме позивачка користувалася автомобілем марки БМВ Х6, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, свідок зазначила, що була присутня при перереєстрації вищевказаного автомобіля на ОСОБА_2 та особисто бачила, як саме позивачка приїхала на цю перереєстрацію на цьому автомобілі, що свідчить про те, що він вже був у її користуванні ще до його реєстрації на ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 24 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (в редакції постанови КМ України від від 23 грудня 2009 року № 1371, яка була чинною у 2014-2015 роках), транспортні засоби, що належать іноземцям та особам без громадянства, які тимчасово перебувають в Україні, реєструються на встановлений відповідно до законодавства строк їх перебування в Україні за адресою, що зазначена у міграційній картці або зареєстрована у відповідних органах та підрозділах Державної міграційної служби, за умови подання до підрозділів Державтоінспекції письмової згоди приймаючої сторони.

Судом встановлено, що у вищезгаданий період позивачка реєстрації в Україні не мала: дана обставина апелянтами не оспорюється та не є спростованою.

Відтак, судом вірно встановлено, що позивачка у вищезгаданий період не мала змоги оформити спірний автомобіль на себе.

Судом також встановлено, що станом на 26.01.2021 року в ЄДР МВС України відсутні дані щодо видачі посвідчення водія транспортного засобу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а відтак твердження ОСОБА_2 про те, що «авто використовувалось (нею) для власних потреб, а також, періодично, я давала свій автомобіль у безоплатне користування сину, ОСОБА_7 » суд оцінює критично - з огляду на відсутність у неї посвідчення водія, а також відсутністю у матеріалах справи будь-яких доказів про користування спірним автомобілем її сином ОСОБА_7 .

Щодо виписок АТ КБ «ПриватБанк» про оплату ОСОБА_7 комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 , то ці виписки не можуть бути визнаними належними доказами факту утримання ОСОБА_7 позивачки, оскільки підтверджують лише факт оплати комунальних рахунків у період спільного проживання ОСОБА_7 з позивачкою.

Вищенаведене стосується і виписок АТ КБ «ПриватБанк» про переказ ОСОБА_7 коштів синові позивачки від першого шлюбу, оскільки на час цих переказів ОСОБА_13 (син позивачки від першого шлюбу) вже був повнолітнім і у цих виписках не зазначено цільове призначення коштів, зокрема - як про матеріальну допомогу ОСОБА_13 , а відтак ці перекази стосуються виключно правовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , як дорослими людьми, і такі не мають жодного відношення до предмету даного спору.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про доходи ОСОБА_7 .

Відтак, за вищенаведених обставин в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного 23.09.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , удаваним в частині покупця, встановивши, що таким покупцем була позивачка ОСОБА_1 .

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 жодним чином не довела, що вона придбала спірний автомобіль за власні кошти і про її фінансові можливості такого дороговартісного придбання - за відсутності у неї посвідчення водія транспортного засобу. А відтак, оскільки станом на 24.01.2015 року дійсним власником спірного автомобіля була позивачка, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про фіктивність укладеного 24.01.2015 року між відповідачками ОСОБА_6 (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) договору купівлі-продажу даного автомобіля і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відповідно, дійсним продавцем спірного автомобіля ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу, який було укладено 14.09.2017 року, могла були лише його дійсний власник - позивачка ОСОБА_1 . Відтак, вірним є висновок суду стосовно того, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений 14.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , був укладений з метою приховання іншого правочину - згідно якого продавцем автомобіля була позивачка ОСОБА_1 , а відтак такий є удавленим в частині продавця: сам відповідач ОСОБА_3 рішення суду (як в частині удаваності укладеного ним з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, так і в цілому) в апеляційному порядку не оскаржував.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 червня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.