Справа № 388/1350/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2021 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цією заявою та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання на території України в с. Седнівка Устинівського району Кіровоградської області станом на 24 серпня 1991 року.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у с. Суренаван Араратського району Вірменської РСР.

У листопаді 1990 року його сім`я переїхала до України та проживала без реєстрації в с. Седнівка Устинівського району Кіровоградської області. В Україні проживав до 1993 року.

У 1993 році сім`я заявника повернулася на історичну батьківщину, а в 2004 році знову переїхала до України.

Заявник вважає, що факт постійного його проживання на території України підтверджується матеріалами справи.

Метою встановлення факту є набуття ОСОБА_2 громадянства України.

Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області надіслало до суду письмові пояснення на заяву. Зазначає, що ОСОБА_2 станом на 24 серпня 1991 року був неповнолітнім, а будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів, що підтверджують його факт проживання на території України не надано.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області Іванова Т.О. в судовому засіданні заперечувала проти заяви.

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суду пояснив, що особисто з 1990 року проживає в Устинівському районі Кіровоградської області. Наприкінці 1990 року до нього проживати приїхав брат ОСОБА_4 , його дружина та заявник. До якого часу вони проживали не пам`ятає. Потім вони поїхали до Вірменії. Особисто громадянином України є з 2006 року.

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суду пояснила, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 приїхали з Вірменії до с. Седнівка погостювати. ОСОБА_2 захворів. Батьки його забрали та поїхали до м. Долинської до їх друга, а потім у 1993 році поїхали до Вірменії. У 1990 році батьки заявника не були зареєстровані в Україні. Особисто у 2002 році набула громадянство України.

Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суду пояснив, що в Україні особисто проживає з 1987 року. У 1990 році заявник приїхав до України. До травня 1991 року з його сім`єю спілкувалися часто. Приблизно в 1993 році сім`я заявника поїхала. Раніше працював у с. Димитрове Устинівського району Кіровоградської області, в вони перебували у с. Седнівка цього ж району. Заявник з батьками приїхали до своїх родичів, які проживали в Україні. До приїзду вони проживали у Вірменії.

Свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 суду пояснив, що в 1990 році із сім`єю приїхали до своїх родичів з Вірменії до України. ОСОБА_2 захворів, а тому переїхали до друзів до м. Долинської. В 1993 році поїхали до Вірменії. В період проживання в Україні утримували підсобне господарство. Особисто набув громадянство України у 2012 році, а до цього був громадянином Вірменії. Офіційно не працював з 1990 року до 1993 року. Син народився у Вірменії.

Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 суду пояснила, що у листопаді 1990 року приїхали з чоловіком та сином з Вірменії до родичів, які проживали у с. Седнівка Устинівського району Кіровоградської області. Влітку 1991 року переїхали погостювати до друзів у м. Долинську. Разом з чоловіком та сином не реєстрували місце проживання на території України. Син у 1993 році захворів. До 1993 року жили у сестри, а потім поїхали до Вірменії продавати будинок та там проживали декілька років. Після цього повернулися проживати до України. Особисто набула громадянство України в 2018 році, а до цього часу була громадянкою Вірменії.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви з таких підстав.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1-3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 8 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлено підстави набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпунктів «а», «б» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Згідно із п. 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання дитини на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України і юридичне значення має саме факт постійного проживання дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» п. 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

За ст. 17 ЦК УРСР (1960 року) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Для постановлення рішення про встановлення факту, що має юридичне значення для набуття громадянства України заявник повинен подати докази, що свідчать, зокрема, про постійне проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року, постійне проживання на території України його батьків (одного з них) або інших законних представників, з яким постійно проживав станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

У цій справі заявник стверджує, що разом із батьками постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Доказами цього є показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Разом із тим, суд уважає, що самі лише показання свідків не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують факт, встановлення якого є предметом поданої заяви.

З 24 серпня 1991 року минуло більше тридцяти років, а тому показання свідків викликають сумніви в їх достовірності, оскільки значення має сприйняття свідком обставин, які мали місце в період станом на 24 серпня 1991 року.

Крім цього, значення має не просто перебування заявника разом із батьками на території України з будь-якою метою, а виключно постійне проживання на території України.

У своїх показаннях суду свідок ОСОБА_5 повідомила, що заявник разом із батьками приїхали з Вірмені погостювати до своїх родичів у с. Седнівка Устинівського району Кіровоградської області. Про це по суті також зазначав свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Надання заявником копії сторінки з медичної картки про його лікування станом на 17 липня 1991 року та на 18 вересня 1991 року також не може вважатися доказом його постійного проживання на території України.

Судом досліджувався оригінал медичної картки: 081778 щодо ОСОБА_2 та встановлено, що перший запис у ній у відповідній графі датований 10 листопада 2005 року, а над ним здійснено дописування у графі, яка для цього не була призначена, про його лікування 11 липня 1991 року та 18 вересня 1991 року. При цьому прізвище лікаря не зазначено ні в наданих суду копіях медичних виписок, ні в медичній картці. Зазначене має ознаки фальсифікування доказів та робить дані з цієї медичної картки у відповідній частині недопустимими доказами.

Також слід зазначити, що батьки заявника набули громадянство України у 2012 та 2018 роках, що додатково свідчить про те, що вони не були громадянами України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що матеріали цієї цивільної справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, що є підставою для задоволення цієї заяви, а тому у ній має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 76, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 293, 317, 319, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у заяві ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 29 листопада 2021 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський