Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 759/22171/14-ц

провадження № 61-22842св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просило ухвалити рішення про стягнення на користь АТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 00 у розмірі 92 690,55 дол. США, та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 54 800,40 грн.

Позов обгрунтовано тим, що 31 жовтня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 117 390,00 дол. США, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 31 жовтня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних. Погашення нарахованих процентів згідно з пунктом 1.3.4 кредитного договору відбувається з 01 до 25 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

30 січня 2009 року між банком і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 1 410,00 дол. США зі строком сплати 25-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 01 листопада 2038 року.

26 березня 2009 року між ними укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів. 16 вересня 2011 року укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої встановлено процентну ставку в розмірі 12,9 %.

На забезпеченнясвоєчасного і повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 31 жовтня 2007 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 154440. 30 січня 2009 року між банком і поручителем укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 31 жовтня 2007 року № 154440, відповідно до умов якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання. Відповідно до умов договору поруки поручитель зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною.

Всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 не здійснювала платежів для погашення кредиту з березня 2014 року, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

24 жовтня 2014 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 08 грудня 2014 року вимоги банку залишені без задоволення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції виходив з того, що у справі призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет належності підпису ОСОБА_2 під договором поруки та судово-економічну експертизу на предмет наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 13 листопада 2015 року № 15881/15882/15-32 підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель» в договорі поруки від 31 жовтня 2007 року № 154440, додатковій угоді від 30 січня 2009 року № 1 до договору поруки виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою. Даних, що ставили б під сумнів висновки еспертиз, в судовому засіданні не здобуто. Інших доказів суду не надано. Що стосується судово-економічної експертизи, то вона залишилась без виконання зокрема, через те, що позивач не надав експертам первинні документи щодо укладення кредитного договору та виконання сторонами зобов`язань за договором. За таких обставин суд дійшов висновку про необгрунтованість позову та про відмову в позові з цих підстав.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові АТ «УкрСиббанк» скасовано, позов задоволено частково. Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 0, а саме: 80 915, 24 дол. США - тіло кредиту, 9 894, 91дол. США - проценти, 12 052,36 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 19 599, 52 грн - пеня за прострочення процентів. В іншій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судовох витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, ніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Пред`явивши позов до суду, банк скористався своїм правом заявлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Заборона щодо пред`явлення позову без пред`явлення досудової вимоги за таких фактичних обставин законом чи договором не встановлена. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).Строк позовної давності позивач пропустив щодо стягнення пені за весь час кредитування. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Апеляційний суд забезпечив право позичальника надати до суду апеляційної інстанції докази, які свідчать про погашення нарахованої банком кредитної заборгованості, у тому числі неодноразовим відкладенням розгляду справи у період з 10 вересня до 21 листопада 2019 року, про що свідчать протоколи судових засідань, проте об`єктивних доказів, які спростовували б доводи позивача, до суду не надано. Встановивши, що ОСОБА_2 не брала зобов`язань поручителя за договором поруки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 солідарної відповідальності за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у справі не проведено судово-економічну експертизу на предмет з'ясування розміру заборгованості за кредитним договором з вини банку, який не надав експертній установі первинні бухгалтерські документи. Вказані обставини позбавили її можливості довести перед судом переконливість своїх заперечень проти позову. Наприкінці 2013 року вона у рахунок погашення боргу передала банку 20 000,00 дол. США, які не зараховано на інший рахунок. Позивач не скористався своїм правом заявити щодо проведення повторної судово- економічної експертизи.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив, що розмір кредитної заборгованості підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою із рахунка № НОМЕР_1 , які відповідач не спростувала. Усі необхідні документи для проведення експертизи містяться у матеріалах справи. Кошти в розмірі 20 000, 00 дол. США, сплачені ОСОБА_1 23 жовтня 2013 року, відображені у виписці за кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2020 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання (дії) постанови Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року відмовлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 31 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 117 390,00 дол. США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Додатковою угодою від 30 січня 2009 року сторони погодили реструктуризацію кредиту за договором № 0 і визначили розмір кредитної заборгованості в сумі 111 799,26 дол. США.

Згідно з пунктом 1.2.2 позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 31 жовтня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.

Відповіднодо пункту 1.3.1 за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, що діяв за цим договором в попередньому місяці.

Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме придбання нерухомості.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в такому порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБ України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.При цьому, банк може використати таке право на застосування пені починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань банк приймає в заставу нерухомість (будівлі/споруди/приміщення), а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 ; поручитель ОСОБА_2 (пункт 2.1. договору).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповіднодо статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до встатті 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частина третя статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Верховний Судзазначає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову банку.

Відповідно до норм матеріального права суд апеляційної інстанції врахував, що вимоги банку щодо стягнення процентів за користування кредитом після дати звернення банку до суду з позовом та стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості станом на 05 березня 2015 року, тобто після настання дати повного дострокового погашення кредиту, є безпідставними, а щодо вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, у зв`язку з чим стягненню підлягає пеня за останній рік до дати звернення банку з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції виходив із наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, стягненню підлягають 80 915,24 дол. США заборгованості за кредитом та 9 894,91 дол. США процентів за користування кредитом до дати звернення банку з позовом до суду з вимогою про стягнення заборгованості, тобто ті, які нараховані до 24 грудня 2014 року. При розрахунку відповідної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив з наданої банком довідки-розрахунку, станом на день звернення банку до суду із зазначеними вимогами.

На спростуваннявисновків суду апеляційної інстанції заявник посилається на те, що у справі не проведено судово-економічну експертизу для з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором з вини банку, який не надав експертній установі первинні бухгалтерські документи.

Верховний Суд відхиляє ці доводи касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що висновок експерта є письмовим доказом у справі, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі. Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції оцінивнадану банком довідку-розрахунок разом з іншими доказами у справі та надав їм належну правову оцінку.

Разом з тим суд апеляційноїінстанції забезпечив право позичальника надати до суду докази, які свідчать про погашення нарахованої банком кредитної заборгованості, проте об`єктивних доказів, які спростовували б доводи позивача, до суду не надано, і суд таких не встановив.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що наприкінці 2013 року вона у рахунок погашення боргу передала банку 20 000, 00 дол. США, які не зараховано на інший рахунок, є необґрунтованими, адоказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Крім того, кошти у розмірі 20 000, 00 дол. США, сплачені ОСОБА_1 23 жовтня 2013 року, відображені у виписці за кредитним договором, тобто обліковані кредитодавцем у рахунок погашення позичальником кредиту.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди із судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Білоконь

Г. І. Усик