Справа № 199/2445/21
(2/199/2172/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06.10.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Мажарі К.Р.,

за участю представника позивача Скиби В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову представник позивача послався на те, що 11 вересня 2006 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №09.2/311-6, за умовами якого позивач отримав кредит, зобов`язавшись його повернути на умовах договору, сплативши проценти за користування кредитом, до 10 вересня 2012 року. 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личуком Т.В. за заявою відповідача вчинено спірний виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором. 22 березня 2021 року зазначений виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцеву І.В. Спірний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню через пропущення строку звернення до нотаріуса за вчиненням такого виконавчого напису, сплив строку позовної давності за кредитним договором, не відповідність суми стягнення періоду, за який проводиться стягнення, що, в свою чергу, спростовує безспірність розміру заборгованості, вчинення виконавчого напису не на борговому документі, а на окремому нотаріальному бланку, стягнення з позивача плати за вчинення виконавчого напису. З викладених підстав позивач просив суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року задоволено заяву сторони позивача та вижито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у зв`язку із своєчасним усуненням позивачем всіх недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Личука Т.В., приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року витребувано з Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву копію спірного виконавчого напису, а також копії документів, на підставі якого цей виконавчий напис вчинено.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року , постановленою без виходу до нарадчої кімнати, виключено із числа третіх осіб приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Личука Т.В.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі в якості третьої особи Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та відсутності відповідача та третіх осіб, здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши представник позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», як кредитодавцем, та позивачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №09.2/311-6, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 10948 доларів США, а позичальник повернути такий кредит до 10 вересня 2012 року щомісячними платежами згідно графіку повернення кредиту зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. При цьому вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Викладене підтверджується копією такого кредитного договору.

24 липня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду цивільної справи №199/2294/18 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаного позову з підстав пропуску строку позовної давності. Вказане рішення суду набрало законної сили 03 вересня 2018 року. Вказаним судоми рішенням також встановлено, що загальний розмір заборгованості позичальника станом на 05 грудня 2017 року становив 10813,54 доларів США, а станом на 07 березня 2018 року заборгованість банком нарахована в загальному розмірі 11022,8 доларів США, з яких: 6062,74 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4960,06 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом. Дані обставини підтверджуються копією відповідного судового рішення.

21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за заявою відповідача вчинено виконавчий напис за реєстровим №57, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача, як правонаступника АКБ «Укрсоцбанк», заборгованість за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року в розмірі 13089,36 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6062,74 доларів США, заборгованості за процентами та комісією в розмірі 7026,62 доларів США. Крім того, спірним виконавчим написом нотаріуса вирішено стягнути з позивача 1500 гривень плати за вчинення такого виконавчого напису. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року. Викладене підтверджується копією спірного виконавчого напису.

Також судом встановлено, що 22 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. своєю постановою за заявою відповідача по справі було відкрито виконавче провадження №64900051 з примусового виконання оспорюваного позивачем в рамках даної цивільної справи виконавчого напису нотаріуса, що підтверджується копією відповідної постанови приватного виконавця.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису), Переліком документів, за якими стягнення документів провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису).

Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

За змістом ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України, ст.34 Закону України «Про нотаріат», п.1 Глави 12 Розділу І Порядку нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису, який є різновидом нотаріальної дії, на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.87 ч.1 Закону України «Про нотаріат», п.2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1 п.2, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси на підставі заяв стягувачів (їх уповноважених представників) вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Підпунктом 2.3 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Підпунктом 2.2 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нормою ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містить п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до пп.3.4 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Нормою ст.87 ч.2 Закону України «Про нотаріат» та аналогічним положенням пп.1.2 п.1, пп.3.2 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

За змістом норм ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.34, 50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, ґрунтуючи своє рішення на наступному.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

При цьому наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, може вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої ст.42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчать про існування спору про право, проте не змінюють правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що належними підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість/неправомірність вимог до боржника. Останнє, як вже вказувалось вище, має на увазі: відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, що встановлюється на підставі будь-яких фактичних обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості; сплив на момент звернення стягувача до нотаріуса і вчинення виконавчого напису строку давності за вимогою стягувача, перебіг якого (строку) починається з дня виникнення у стягувача відповідного права вимоги до боржника. Виконавчий напис має видаватись в межах такого строку давності, загальна тривалість якого становить три роки.

Наведений вище правовий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі №305/2082/14-ц, від 23 червня 2020 року по справі №645/1979/15-ц, правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 січня 2019 року по справі №910/13233/17, від 13 лютого 2019 року по справі №644/2122/17, від 06 березня 2019 року по справі №330/1510/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №300/470/17, від 14 березня 2019 року по справі №201/13708/16-ц, від 25 березня 2019 року по справі №629/3881/16-ц, від 27 березня 2019 року по справі №361/9307/14, від 01 квітня 2020 року по справі №236/2511/17.

Стосовно спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то судом в ході розгляду справи встановлено, що за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса запропоновано стягнути кредитну заборгованість за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року з позивача на користь відповідача, як правонаступника АКБ «Укрсоцбанк». При цьому строк кредитування за вказаним кредитним договором сплив ще 10 вересня 2012 року (останній день повернення кредиту), а оскільки умовами кредитного договору визначено обов`язок повернення кредиту щомісячними платежами, то у відповідності до ст.1050 ЦК України в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України право вимоги кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом виникає з моменту настання строку погашення чергового платежу і відносно кожного такого чергового платежу окремо. Останнє, в свою чергу, дає підстави для висновку, що і передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості має обчислюватись з моменту виникнення у кредитора права на стягнення заборгованості та окремого щодо кожного простроченого щомісячного платежу за кредитом, який кредитор просить стягнути. Такі висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року по справі №752/10681/16-ц, від 02 вересня 2020 року по справі №443/2084/15, від 25 листопада 2020 року по справі №635/6696/17, від 19 травня 2021 у справі №662/1375/18.

Таким чином, оскільки за спірним виконавчим написом нотаріуса пропонується стягнути в тому числі заборгованість за тілом кредиту, а з моменту настання строку повернення будь-якого із щомісячних платежів за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року, в тому числі останнього платежу, дата сплати якого відповідає кінцевій даті кредитування, на момент звернення відповідача до нотаріуса та вчинення останнім спірного виконавчого напису пройшло значно більше передбаченого ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку, суд приходить до безумовного висновку про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням трирічного строку, встановленого ст.88 Закону «Про нотаріат». Даний трирічний строк є присічним (преклюзичним), а отже його недотримання зумовлює втрату права стягувача на звернення до нотаріуса задля вчинення виконавчого напису та неможливість вчинення нотаріусом такого виконавчого напису при зверненні до нього стягувача.

Крім того, після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц.

Разом з тим, порівнюючи розмір та складові заборгованості, яку пропонується стягнути за спірним виконавчим написом, із тими, що встановлені та вказані у рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року по цивільній справі №199/2294/18 (провадження №2/199/1663/18), суд приходить до висновку, що кредитодавцем та/або його правонаступником збільшено розмір кредитної заборгованості позивача, яку в подальшому вказано у спірному виконавчому написі, за рахунок нарахування процентів за користування кредитом вже після спливу строку кредитування за договором. Означене є неправомірним та безумовно вказує на спірність розміру заборгованості, яку пропонується стягнути за виконавчим написом.

Таким чином, вищевикладене не дозволяє суду дійти висновку про безспірність вказаного в оспорюваному виконавчому написі розміру заборгованості, а також свідчить про вчинення оспорюваного виконавчого напису поза межами встановленого законом строку давності для його вчинення. Кожна із вказаних обставин є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог і визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд не приймає до уваги в якості підстави для задоволення позову посилання позивача на сплив строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року, оскільки позовна давність та визначений ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк для звернення до нотаріуса та вчинення ним виконавчого напису є різними за своєю правовою природою і призначенням строками для реалізації особою свого права на захист у цивільних правовідносинах. Не приймає суд до уваги твердження сторони позивача в якості підстав для задоволення позову про неправомірність зазначення нотаріусом у виконавчому написі плати за його вчинення, оскільки нормою ст.89 Закону України «Про нотаріат» прямо передбачено можливість зазначення у тексті виконавчого напису плати, яка підлягає стягненню з боржника. Не ґрунтуються на законі і твердження позивача про неможливість вчинення виконавчого напису на окремому нотаріальному бланку, оскільки п.2 Глави 12 Розділу І, п.5.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, прямо передбачена можливість вчинення виконавчого напису на спеціальному бланку нотаріального документу.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в контексті наведених вище правових висновків щодо підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, враховуючи заперечення позивачем безспірності заборгованості, яка має доводитись стягувачем перед нотаріусом шляхом подання певних документів, зокрема передбачених Переліком, суд з огляду на принцип «Jura novit curia» ще однією самодостатньою підставою для задоволення позовних вимог вважає наступне.

Пунктом 1 Переліку передбачена можливість стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання такого виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при визначенні можливості його вчинення та перевірці безспірності заявленої до стягнення кредитної заборгованості керувався п.2 Переліку, яким було встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом формального подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Разом із тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема п.2 змін, що вносяться до Переліку.

Пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснено, що визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Згідно ч.5 ст.254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення адміністративного апеляційного суду, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 набрала законної сили того ж дня 22 лютого 2017 року, а отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратив чинність з того ж дня.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року по справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року по справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Таким чином, оскільки на момент вчинення 21 січня 2021 року оспорюваного виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, втратив законну силу внаслідок визнання судовим рішенням нечинною та незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами.

Поряд з цим, наявна в матеріалах цивільної справи копія кредитного договору №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року, на підставі якого було вчинено 21 січня 2021 року оспорюваний виконавчий напис, безумовно свідчать про те, що такий кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Останнє, в свою чергу, вказує на вчинення такого виконавчого напису за відсутності передбачених для цього законних підстав, що полягає у недотриманні умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року по справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №172/1652/18.

В зв`язку із вищевикладеним суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 908 гривень за подання позову, 454 гривні за подання заяви про забезпечення позову, а також 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 18, 525, 610, 611, 629, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.34, 49, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.1, 2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1, 2.2, 2.3 п.2, п.3, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), треті особи Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ЄДРПОУ 43316386; адреса місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальська, 11), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович (адреса місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 2, офіс 304), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем за реєстровим №57, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () заборгованість, що виникла за кредитним договором №09.2/311-6 від 11 вересня 2006 року за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року в загальному розмірі 13089,36 доларів США, а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1500 гривень.

В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений останнім судовий збір в загальному розмірі 1362 гривні, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, а всього 6362 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко