ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 383/1283/20

провадження № 22-ц/4809/1089/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області у складі судді Бондаренка В.В. від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними доручення, договору купівлі-продажу та державного акту на право приватної власності на землю,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона була членом КСП «Новоградівське» Бобринецького району Кіровоградської області та 02.11.1997 на підставі рішення Бобринецької райдержадміністрації від 29.10.1997 № 468-р, їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0245105, площею 7,18 га в умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У зв`язку із зміною місця проживання вона передала сертифікат на зберігання до Новоградівської сільської ради в особі голови Нечая Миколи Станіславовича. Через деякий час ОСОБА_3 повідомив її про те, що ОСОБА_4 бажає обробляти її земельну ділянку, на що вона надала усну згоду.

Вказала, що наприкінці 2017 року їй стало відомо про те, що оригінал сертифікату був переданий ОСОБА_4 .

Зазначала, що 17.12.2018 року на запит її представника була отримана відповідь з Відділу у Бобринецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в якій зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної частки (паю) від 06.07.2000 року право на дану земельну частку (пай) передано до ОСОБА_1 .

10.01.2019 року на повторний запит її представника, Відділ у Бобринецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомив про те, що ОСОБА_1 отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР №030483, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №15-474 від 10.12.2001 року, де об`єднано земельні ділянки згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0245105 та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0203395. Сформованій земельній ділянці загальною площею 12,34 га присвоєно кадастровий номер :02:000:0662.

Також вказує, що з отриманих з державного нотаріального архіву документів стало відомо, що 06.07.2000 року ОСОБА_3 , який діяв від її імені на підставі довіреності, уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії КР №0245105 від 02.11.1997 року.

Посилаючись на те, що вона не уповноважувала ОСОБА_3 на продаж її права на земельну частку (пай), позивач просилавизнати недійсним доручення, посвідчене 01 липня 2000 року секретарем виконавчого комітету Новоградівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Вітько Н.А., зареєстроване в реєстрі за №54; визнати недійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 06.07.2000 року, укладеного між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2326; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 12,34 га, розташованої на території Новоградівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, ділянка № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №15-474.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове чудове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Бобринецької райдержадміністрації від 29.10.1997 року №468-р ОСОБА_2 , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Новоградівське» було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0245105, розміром 7,18 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 02.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №581, що підтверджується копією сертифікату (а.с.11).

Згідно відповіді Відділу у Бобринецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 17.12.2018 року №240/106-18, на запит адвоката Марку О.В. від 06.11.2018 року №19 повідомлено, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 , як член КСП «Новоградівське» отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0245105, зареєстрований 02.11.1997 року за №581. Також повідомлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної частки (паю) від 06.07.2000 року право на дану земельну частку (пай) передано до ОСОБА_1 про що зроблено запис у сертифікат серії КР №№0245105 від 24.07.2000 року (а.с.10).

01 липня 2000 року секретарем виконавчого комітету Новоградівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Вітько Надією Афанасіївною за реєстровим №54 було посвідчено доручення, згідно з яким ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 вести її справу в Бобринецькій нотаріальній конторі та продати належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР 0245105 ОСОБА_1 , що підтверджується копією доручення (а.с.20).

Згідно з копією договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 06.07.2000 року, ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої Новоградівською сільською радою 01.07.2000 року №54, від імені ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в земельній ділянці КСП «Новоградівське» Бобринецького району, розміром 7,18 га в державних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, посвідчене сертифікатом КР 0245105, виданим Бобринецькою районною держадміністрацією 02.11.1997 року та зареєстровано 02.11.1997 року за №581 (а.с.19). Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2326. Про передання на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2000 року ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) було зроблено запис у сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0245105.

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-КР №030483, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №15-474, ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Новоградівської сільської ради від 15.06.2001 року №71, є власником земельної ділянки площею 12,34 га, розташованої на території Новоградівської сільської ради, ділянка № НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно з копією висновку експерта від 03.03.2020 року №28 досліджуваний підпис, розташований в графі «Підпис:» в дорученні від 01 липня 2000 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.60-75).

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 41 ЦК УРСР передбачено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Положеннями статті 44 ЦК УРСР встановлено, що повинні укладатися у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (частина перша статті 45 ЦК УРСР.

Згідно частини першої статті 62 ЦК УРСР угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють.

Відповідно до статті 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

За змістом статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, суд першої інстанції встановивши те, що ОСОБА_2 не підписувала доручення від 01 липня 2000 року, яким уповноважено ОСОБА_3 продати належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0245105, дійшов правильного висновку про визнання вказаного доручення недійсним, а також обґрунтовано задовольнив похідні вимоги щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу від 06.07.2000 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 030483.

Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності розпочався з 17.12.2018, тобто з дати отримання відповіді відділу у Бобринецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Віровоградській області № 240/106-18, з якої їй стало відомо про перехід права на земельну частку (пай) до ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2000 року.

Твердження скаржника про те, що початок перебігу позовної давності розпочався з укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, тобто 06.07.2000, є безпідставними, оскільки як встановлено судом, що позивачу не було відомо про укладення даного договору.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.12.2021

Судді:

О.А. Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич