Справа № 457/1118/19
провадження №2/457/21/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 ,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвокатки Потічної Н.Ю.,

відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвокатки Зубрицької О.М.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що 22 листопада 1986 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбне життя на даному етапі у них не склалося. Рішенням Трускавецького міського суду від 05 вересня 2019 року укладений між ними шлюб розірвано. Між ним та відповідачкою виник спір щодо поділу набутого ними за час шлюбу спільного майна: 1/2 ідеальної частини у квартирі АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення № 198 загальної площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 ; нежитлового приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м.; житлового будинку АДРЕСА_4 загальною площею 260, 4 кв.м.; земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_4 ; автомобіля марки Kia Sportage, 2017 року випуску, коричневого кольору. Відповідачка вважає, що все майно, яке було придбане ними у шлюбі за їхні спільні кошти, належить їй. Вона поміняла замки на вхідних дверях у житловому будинку у м. Стебник та не допускає його у будинок, хоча там залишилися його особисті речі і спільне майно, яке вони купували за спільні кошти сімейного бюджету. З квартири по АДРЕСА_5 , де він проживав останній рік, відповідачка винесла всі цінні речі, побутову техніку, а замки у вхідних дверях виламала ломом, про що він повідомив працівників поліції. Квартиру у м. Львів вони придбали фактично для їхньої спільної дочки, однак відповідачка не надає нотаріальної згоди на укладення договору дарування частки квартири дочці. На думку відповідачки, він має право тільки на одне нежитлове приміщення АДРЕСА_6 площею 25,5 кв.м. Джерелом придбання коштів майна були його власні заощадження та спільні кошти подружжя. З 1996 року він зареєстрований приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність, тривалий час він їздив на заробітки за кордон, а все зароблене вкладав у придбання вказаного майна. На початку 2000-х років він залучив до підприємницької діяльності дружину. 03 червня 1997 року на ім`я його дружини у ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу незакінченого будівництва житлового будинку було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок, ступінь готовності якого складав 11%. Будівництво розпочалося попереднім власником на земельній ділянці площею 0,06 га. Дружина набула право власності на земельну ділянку шляхом приватизації на підставі рішення Стебницької міської ради № 446 від 17 грудня 2004 року. Будинок було введено в експлуатацію 21 листопада 20212 року. Квартиру АДРЕСА_3 було придбано ними на підставі інвестиційного договору про пайову у часть у будівництві від 29 липня 2005 року. Нежитлові приміщення також були придбані ним та дружиною за час перебування у шлюбі. Квартиру АДРЕСА_1 було придбано ним та їхнім сином ОСОБА_7 . За нормами Сімейного кодексу України відповідачц у цій квартирі належить 1/4 частки. Ним було замовлено оцінку майна у сертифікованих спеціалістів. Вартість 1/2 у квартирі АДРЕСА_1 становить 933718 грн. Вартість нежитлового приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 становить 224504,79 грн. Вартість нежитлового приміщення № 198 загальної площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 становить 356566,44 грн. Вартість квартири АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м становить 836684,28 грн. Вартість житлового будинку АДРЕСА_4 загальною площею 260, 4 кв.м. становить 2481373,44 грн. Вартість ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_4 становить 75148,20 грн. З даними інтернет-сайтів автомобіль марки Kia Sportage, 2017 року випуску коштує 18000 доларів США, що становить 450000 грн. Таким чином, загальна вартість спільного майна подружжя складає 5357992 грн. Вартість належної йому частки мала би становити 2678996 грн. Вважає, що окреме майно, набуте за час шлюбу, можна виділити йому в натурі. У відповіді на відзив просить визнати на ним право власності на 1/2 у квартирі АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м. та автомобіль марки Kia Sportage, 2017 року випуску, коричневого кольору.

Від відповідачки надійшов відзив, у якому вона заперечує проти позову. Просить, щоб суд визнав ідеальні частки позивача ОСОБА_1 і її ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, яким є 1/2 у квартирі АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 198 загальної площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м., житловий будинок АДРЕСА_4 загальною площею 260,4 кв.м., автомобіль марки Kia Sportage, 2017 року випуску, коричневого кольору, автомобіль марки Mitsubishi Lancer сірого кольору 2008 року випуску без його реального поділу і залишив вказане нерухоме майно і рухоме майно у їхній спільній частковій власності, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_7 частку у праві власності нежитлового приміщення № 198 загальної площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , 1/2 частку у праві власності на нежитлове приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м., 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_4 загальною площею 260, 4 кв.м., 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки Kia Sportage, 2017 року випуску, коричневого кольору та 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer сірого кольору 2008 року випуску, а також визнати за нею право власності на 1/4 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частку у праві власності нежитлового приміщення № 198 загальної площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , 1/2 частку у праві власності на нежитлове приміщення № 127 загальною площею 25,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 109,7 кв.м., 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_4 загальною площею 260, 4 кв.м., 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки Kia Sportage, 2017 року випуску, коричневого кольору та 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer сірого кольору 2008 року випуску. Вказує, що спільне майно сторони придбали у період з 1986 року по 2019 рік. Отже, спірні правовідносини, що виникли та існують між сторонами, регулюються нормами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, ст. 60 та ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 368 ЦК України. Вважає, що позивачем безпідставно не включено до спільного майна подружжя автомобіль марки Mitsubishi Lancer сірого кольору 2008 року випуску, який зареєстрований на його ім`я. На її думку, земельна ділянка площею 0,06 га по АДРЕСА_4 , що зареєстрована на її ім`я, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя з земель державної або комунальної власності, в тому числі, приватизації, належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання земельного фонду. Таким чином, спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Що стосується звітів про експертну грошову оцінку, то вказує, що ці звіти виконані не судовими експертами, оцінювачі не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, терміни дії цих звітів сплили, тому не можуть братися до уваги судом.

Від представниці позивача ОСОБА_1 адвокатки Потічної Н.Ю. надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача зазначає, що під час шлюбу 03 червня 1997 року було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Ступінь готовності незавершеного будинку складав 11%. Опісля спільною працею та коштами подружжя ОСОБА_8 добудували будинок, завершили його будівництво та ввели в експлуатацію у 2012 році. Попередньому власнику ОСОБА_6 земельна ділянка була надана Стебницькою міською радою під будівництво індивідуального житлового будинку. ОСОБА_2 здійснила приватизацію земельної ділянки та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку у 2005 році. Таким чином, на час приватизації відповідачкою земельної ділянки на ній розташовувався незакінчений будівництвом житловий будинок, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому приватизація тільки одним з подружжя земельної ділянки не породжує для неї права особистої приватної власності. Відповідач у відзиві наполягає на поділі спільно нажитого майна у рівних частках. Задоволення позову таким шляхом не тільки не вирішить спір, а ще більше ускладнить його, бо важко уявити, як після рішення суду колишнє подружжя домовиться щодо користування та розпорядження майном, яке залишиться у спільній частковій власності.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив, де вона вказує, що запропонований варіант і спосіб поділу майна подружжя суперечить ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України. Також вона не погоджується зі сплатою грошової компенсації позивачу, оскільки вона є особою пенсійного віку, розмір її пенсії становить у середньому 1700 грн., тому компенсація у розмірі 234090 грн. є не підйомною для неї. Вважає, що у суду є всі правові підстави, щоб визначити ідеальні частки позивача і відповідача у спірному майні без його реального поділу і залишити майно у їхній спільній частковій власності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представниця адвокатка Потічна Н.Ю. позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представниця адвокатка Зубрицька О.М. проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у відзиві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 у письмовій заяві просила слухати справу у її відсутності, а також вказала, що не заперечує проти заявленого ОСОБА_1 позову.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

У судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 1986 року між сторонами було зареєстровано шлюб у м. Трускавець Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 /арк. справи 6/. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час спільного подружнього проживання в зареєстрованому шлюбі сторони набули 14 травня 2009 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 /арк. справи 11/.

05 грудня 2012 року набули право власності на будинок АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 грудня 2012 року /арк. справи 16/. У зазначеному документів вказано, що власницею будинку є ОСОБА_2 .

З державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 726177 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,06 га, що розташована у АДРЕСА_4 . Право власності на зазначену земельну ділянку набуте відповідачкою на підставі рішення Стебницької міської ради від 17 грудня 2004 року № 446 /арк. справи 21/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2005 року нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 /арк. справи 27/.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб Kia Sportage (номер кузова НОМЕР_3 ) коричневого кольору належить ОСОБА_1 . Дата реєстрації 16 листопада 2017 року.

Відповідно до договору від 12 квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 . Розмір частки кожного з них становить по 1/2. з даного договору також вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зазначена квартира належить на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради 23 січня 2008 року на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 108-Ж-Ф від 23 січня 2008 року.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 18 січня 2017 року у справі N 6-2565цс16, відповідно до якої вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 - 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З приводу оцінки майна, проведеної позивачем, суд зазначає наступне. Зі звіту про оцінку майна № 18-190716-047, виконаного оцінювачем ОСОБА_9 , щодо оцінки нежитового приміщення № 127 загально площею 25,5 кв.м по АДРЕСА_2 вбачається,що така оцінка майна виконана 16 липня 2019 року /арк. справи 36/. Відмітки про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

Звіт про оцінку майна, складений ФОП ОСОБА_10 , щодо оцінки чотирикімнатної квартири загальною площею 117,4 кв.м по АДРЕСА_4 , виконано 26 квітня 2019 року /арк. справи 26/. Відмітки про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

Звіт № 18-190813-026 щодо оцінки житлового будинку загальною площею 260,4 кв.м по АДРЕСА_4 виконаний 13 серпня 2019 року оцінювачем ОСОБА_9 /арк. справи 17/. Відмітки про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

Звіт № 18-190716-042 щодо оцінки квартири загальною площею 109,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , виконаний 16 липня 2019 року оцінювачем ОСОБА_9 . У звіті вказано, що термін його дії 6 місяців з дати оцінки /арк. справи 12/. Відмітки про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_4 виконано оцінювачем ОСОБА_11 13 серпня 2019 року /арк. справи 22/. Відмітки про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

У висновку про вартість майна від 16 липня 2019 року, складеного оцінювачем ОСОБА_9 , ринкова вартість нежитлового приміщення № 198 загальною площею 40,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та власницея якого є ОСОБА_2 , відсутня відмітка про те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, немає /арк. справи 28/. Станом на час розгляду справи строк дії зазначеного звіту завершився.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, на момент розгляду спору по суті, не було вчинено дій щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та сторонами не вносилися на депозитний рахунок суду грошова компенсація за належні їм частки в спільному майні.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оскільки позивачем не заявлено інших позовних вимог, зокрема вимоги про виділення йому в натурі частки із спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя в розмірі 234090 грн.

Частинами четвертою, п`ятою статті 71 СК України визначено, що у випадку присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно визначено обов`язкову згоду одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У зв`язку з цим спірне майно підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних ідеальних частках (без реального поділу), залишаючись у їхній спільній частковій власності, оскільки сторони не вчинили дій, передбачених законом щодо припинення права власності одного з подружжя, що відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

У пунктах 22, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Доводи позивача щодо стягнення грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя у розмірі 234090 грн. є безпідставними, оскільки спірні об`єкти, які є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, мають різну вартість, та ОСОБА_2 не надавала згоди на виплату грошової компенсації, а позивачем не виконано умов, встановлених нормами закону щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не представлено суду належного і допустимого доказу вартості всього заявленого до поділу майна, а тому вказане майно неможливо поділити шляхом виплати позивачеві грошової компенсації вартості її частки.

При вирішення спору між сторонами, зважаючи на взаємне дорікання сторін у справі щодо витрат кожного з них під час шлюбу (хто більше, а хто менше витрачав коштів на потреби сім`ї, допомога батьків, тощо), за відсутності позовних вимог про визнання майна спільним сумісним майном та поділ цього майна у відповідності до правил ст.ст. 69, 70 СК України, суд приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 .

Рішення у повному обсязі виготовлено 26 листопада 2021 року.

Суддя: В. І. Марчук