ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/6875/19

Номер провадження: 22-ц/819/1895/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Сачаєва І.О.

представник відповідача адвокат Гонтар П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи його тим, що з 21.11.2014 року він зареєстрований та постійно проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 . Зазначена квартира була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі та зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2006 року та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні належним позивачу майном, змінили замки на вхідних дверях не допускають в квартиру, з приводу чого позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів. На підставі викладеного, просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення його в квартиру та зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надати дублікати ключів від вхідних дверей зазначеної квартири та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року позов задоволено.Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом його вселення в зазначену квартиру та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 дублікати ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлений можливості проживати та користуватися належною йому квартирою, внаслідок дій відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає про те, що позивачем не було доведено жодними належними доказами факт того, що йому чиняться будь-які перешкоди в користуванні квартири. Крім того зазначає про те, що замки в дверях в квартирі було змінено не з метою ненадання доступу до квартири позивачу, а внаслідок його умисних дій щодо пошкодження замків.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м Херсона 28.02.1997 року, актовий запис № 102.

Позивач ОСОБА_2 з 21.11.2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 26.04.2018 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 17.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 426 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9871650 від 17.02.2006 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 за фактом перешкоджання відповідачів в доступі до квартири неодноразово звертався до поліції, що підтверджується висновками за результатами розгляду матеріалів ЄО № 1849 від 30.01.2019 року, № 4450 від 11.03.2019 року, № 4601 від 13.03.2019 року. Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу також неодноразово зверталася до поліції з приводу протиправної поведінки позивача стосовно неї, застосування заходів фізичного та психологічного насилля та пошкодження майна, що підтверджується висновками за результатами розгляду матеріалів ЄО № 1839 від 08.02.2019 року, № 1853 від 08.02.2019 року (а.с. 12-17, 40-46).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки наявними в справі доказами підтверджено, що права ОСОБА_2 , як законного співвласника, щодо володіння та користування належною йому частиною квартири, порушені та підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоди у здійсненні такого права.

Посилання представника відповідачки на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставину чи дійсно відповідачкою ОСОБА_1 особисто чиняться перешкоди в користуванні квартирою, про які стверджує позивач, є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою відповідачки із висновками суду по їх оцінці. Дані обставини підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який надав належну оцінку зазначеним доказам. Зі встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами існують сталі неприязнені стосунки, що виникли через неузгодженість щодо спільного майна подружжя та наявних судових проваджень про розірвання шлюбу та поділ майна. Відповідачкою не заперечувався факт заміни замків вхідних дверей спірної квартири нею та її сином, а та обставина, що замки ніби-то зламав позивач не підтверджується доказами та не спростовує факту наявних перешкод у ОСОБА_2 у користуванні належною йому на праві власності частиною квартири, яка є місцем його постійного проживання. Порушення прав відповідачки неправомірними діями позивача, про які вона та її представник зазначили під час апеляційного розгляду справи, зокрема, вчинення насилля в сім`ї, тощо, до того часу, коли не будуть підтверджені належними та допустимими доказами, не виходять за межі припущень та не є обставинами, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається апелянтка, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова