КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни, про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 17 листопада 2021 року, в якій посилається на порушення норм процесуального права судом першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні обставини.

Відповідно до положень ст.354 ЦПК України (станом на момент ухвалення оскаржуваної ухвали) апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2019 року було постановлено оскаржувану ухвалу (а.с.125-126).

Відповідно до супровідного листа, наявного в матеріалах справи, копію повного тексту оскаржуваної ухвали було направлено учасникам по справі 20 вересня 2019 року (а.с.127).

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції довгий час хворіла на злоякісний рак молочної залози та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через місяць після судового рішення, що свідчить, на думку апелянта, про об`єктивні фактори втрати інтересу ОСОБА_3 до судового розгляду. ОСОБА_1 зазначає, що є правонаступником померлої ОСОБА_3 та його не було повідомлено про оскаржувану ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року, а тому вважає, що має право на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження й просить його поновити.

Відповідно до положень ч.2 ст.358 ЦПК України (в чинній редакції) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки на момент прийняття судом першої інстанції ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року ОСОБА_3 була учасником даної справи приймала участь у розгляді справи, й померла лише через місяць після постановлення оскаржуваної ухвали, а саме 31 жовтня 2019 року.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції не зобов`язаний був повідомляти ОСОБА_1 про прийняте судове рішення, оскільки позивач приймала активну участь у розгляді справи самостійно. Крім того, правовідносини щодо правонаступництва виникли вже після того, як суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що апелянт ОСОБА_1 був обізнаний про наявність даної справи на розгляді в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи міститься копія довіреності, відповідно до якої ОСОБА_1 має право представляти інтереси ОСОБА_3 в суді. Також ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції як представник ОСОБА_3 , що підтверджується журналом судового засідання від 01 листопада 2017 року (а.с.17, 33-34).

Відповідно до положень статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки за життя ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року ні особисто, ні через представника та враховуючи положення статті 55 та статті 358 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуальних строків на апеляційне оскарження.

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зокрема, ЄСПЛ у справах «SVITLANA NAUMENKO v. UKRAINE», «TREGUBENKO v. UKRAINE», «PRAVEDNA v. RUSSIA», «ZHELTYAKOV v. UKRAINE» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).(п. 42 Рішення).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).(п. 43 Рішення).

Враховуючи вищевикладене та наявність пропуску строку більше ніж на рік з моменту ухвалення оскаржуваного рішення, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвалия суду, а тому вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни, про визнання договору відступлення права вимоги недійсним - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв