Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4799/20 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. в м.Житомирі цивільну справу №285/4799/20 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що на підставі поданої 24 вересня 2015 року ОСОБА_1 заяви між банком та відповідачем укладений договір на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Строк кредитування погоджений сторонами 365 днів, з автоматичною пролонгацією.

Максимальна сума кредитного ліміту становить 100000 грн. Умовами договору також передбачено сплату комісії за обслуговування кредитного залишку у розмірі 3,99% від суми основної заборгованості.

Оскільки відповідач належним чином не виконував умови договору, станом на 14 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 97130 грн. 74 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 47339 грн. 98 коп., заборгованості зі сплати комісії у сумі 48690 грн. 65 коп. та 1100 грн. штрафу.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 96030 грн. 74 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором, у тому числі: заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 47339 грн. 98 коп. та 48690 грн. 65 коп. комісійних нарахувань.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ « Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі в сумі 97130 грн. 74 коп., з яких: заборгованість за кредитом 47339 грн. 98 коп., заборгованість по комісії 48690 грн. 65 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, відтак не мав можливості подати заяву про застосування строку позовної давності.

Вказує, що не погоджував з позивачем умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування комісійних. Правила надання банківських послуг АТ «Таскомбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною укладеного між ним та позивачем кредитного договору, оскільки ці Правила не були підписані ним.

Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 вересня 2015 року ОСОБА_1 та позивач підписали заяву-договір №004/1947309-СК на відкриття поточного рахунку з використанням платіжних засобів та оформлення платіжної картки Grace+ (встановлення кредитного ліміту). На підставі вказаної заяви-договору на ім`я відповідача відкритий поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт. ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що строк дії договору, процентна ставка, розмір кредитного ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту, що надається йому у зв`язку з обраним пакетом послуг і приєднанням до договору шляхом підписання цієї заяви-договору встановлюються відповідно до умов договору та залежать від типу обраного ним пакету послуг та кредитного продукту. Остаточне рішення щодо встановлення кредитного ліміту приймається банком. Інформація про розмір встановленого та/або зміненого кредитного ліміту надається банком у вигляді смс-повідомлень на його мобільний телефон.

Матеріали справи також свідчать, що сторони підписали умови надання та обслуговування кредитної лінії, якими, зокрема, передбачено, що мінімальний розмір кредитного ліміту становить 1000 грн., а максимальний його розмір погоджено на рівні 100000 грн. Окрім того, зазначено, що плата за обслуговування кредитного залишку встановлюється відповідно до діючих у банку Тарифах.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів АТ « Таскомбанк» свідчить про те, що плата за обслуговування кредитного залишку встановлена у розмірі 3,9 %.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на ту обставину, що 14 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 97130 грн. 74 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 47339 грн. 98 коп., заборгованості зі сплати комісії у сумі 48690 грн. 65 коп.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору сторони погодили розмір кредитного ліміту, порядок та строки повернення кредитних коштів, а також умови та порядок нарахування комісійних, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Однак, поза увагою суду залишилось наступне.

Так, долучений до матеріалів справи розрахунок свідчить про те, що окрім заборгованості за тілом кредиту, банк нараховував комісійні за обслуговування кредитного залишку.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, яка була чинною на час укладення кредитного договору, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Законом України №3795-VI від 22 вересня 2011 року частину 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» доповнено новим абзацом, відповідно до якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» з подальшими змінами треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору.

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Кредитний договір, укладений між АТ «Таскомбанк»» та ОСОБА_1 24 вересня 2015 року, містить положення, яким, окрім іншого, передбачено сплачу позичальником щомісячної плати за обслуговування кредиту. Це положення є нікчемним, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною 3 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, яка була чинною на час укладення спірного договору.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 вказано, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Та обставина, що положення вказаного кредитного договору, яким передбачено право банку нараховувати плату за обслуговування кредитного залишку, є нікчемними, свідчить про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комісії у розмірі 48690 грн. 65 коп.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення цих коштів на користь АТ « Таскомбанк».

Однак, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту, оскільки відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість. Графік погашення кредиту, який міститься в умовах надання та обслуговування кредитної лінії, свідчить про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок несвоєчасного повернення кредитних коштів виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47339 грн. 98 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Доказів на спростування розміру цієї заборгованості відповідачем не надано.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на пропуск строку позовної давності.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові від 17 квітня 2018 року ( справа №200/11343/14-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції вправі розглядати заяву про застосування строку позовної давності лише за умови порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, внаслідок чого останній був позбавлений можливості брати участь у судовому розгляді.

Матеріали справи свідчать, що судова повістка про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 2 лютого 2021 року, повернулася до суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою», що, у свою чергу, не може вважатися належним повідомленням про час та місце проведення судового засідання. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 18 січня 2021 року.

Отже, у даному випадку відповідач вправі скористатися своїм право та звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про застосування строку позовної давності.

Однак, долучений до матеріалів справи розрахунок містить інформацію про те, що відповідач частково сплачував борг. Останній платіж був здійснений ним 27 квітня 2017 року, що відповідно до положень частини 1 статті 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності. Заборгованість у розмірі 47339 грн. 98 коп. виникла 17 січня 2017 року й залишалася незмінною станом на 31 грудня 2019 року.

Таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 47339 грн. 98 коп. заборгованості за тілом кредиту. У задоволенні позовних вимог про стягнення 48690 грн. 65 коп. комісійних нарахувань слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково ( на 49,30 %), на користь позивача підлягає стягненню 1036 грн. 29 коп. судового збору.

Враховуючи вищезазначене, рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення,- про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства « Таскомбанк» ( 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, № 30, код ЄДРПОУ 0980643) заборгованість за кредитним договором у розмірі 47339 грн. 98 коп. та 1036 грн. 29 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: