Справа № 459/2858/21
Провадження № 2/459/946/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М.В.

з участю секретаря Горощук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням

У С Т А Н О В И В:

09.09.2021 року представник позивача адвокат Брух А. О. звернуся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з ДП "Львіввугілля" в його користь 50 000 гривень відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманого професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 21.10.1985 р. по 21.07.1997р. та з 01.12.1999 р. по 11.04.2009р. він працював на посаді підземного гірничого майстра на дільниці ДВАТ шахта №3 Великомостівська» (в подальшому перейменована ВП «шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля»). 11.04.2009 р. позивача звільнено по п.2 ст.40 КЗпП України в зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров`я. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в Позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою, де йому були поставлені діагнози хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим синдромом, обмеженням рухової функції, в тому числі стаціонарно в терапевтичному відділені Червоноградської ЦМЛ - загострення хронічного обструктивного бронхіту. З 12.01.2009 р. до 31.01.2009р. стаціонарно лікувався в КЗ «Львівська обласна лікарня відновного лікування №3» з діагнозом, хронічна п/крижова радикулопатія. Заключенням центральної експертної комісії Клініки професійних захворювань інституту медицини праці академії медичних наук України від 31.03.2009 р. протокол №11/449 позивачу був встановлений діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН Іст. захворювання професійне, встановлено вперше. Окрім цього, представник позивача зазначає, що згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача від 24.02.2009р. №468/06 в період роботи позивача на шахті останній підлягав впливу ряду несприятливих виробничих факторів (пил, вібрація, шум, несприятливий мікроклімат, вимушена робоча поза на колінах, навпопічки. Комісією враховано, що ОСОБА_1 підлягав дії шкідливих факторів, підсумкове виробниче навантаження на протязі стажу роботи працівника на даному підприємстві в підземних умовах за 20 р.11 м. разом становить 404,37 гр. Згідно виписки із довідки серії ЛВА-1 №447996 від 15.04.2010р. р. виданою МСЕК (копія додається) ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності (професійне захворювання). Згідно довідки серії ЛВА-2 №028385 від 15.04.2010 р., виданої МСЕК ОСОБА_1 встановлено 45% втрати працездатності безтерміново. Також була встановлена потреба в лікуванні, медикаментозному забезпеченню та санітарно-курортному лікуванні. Відтак позивач вважає, що внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що останній втратив працездатність, постійно відчуває тупий, ниючий біль у попереково-крижовій ділянці, затерпання та судоми (корчі) в двох ногах, обмеження рухів попереку, затруднення при ході. Ще більше страждань, позивачу приносить постійний сухий кашель, нестача повітря для дихання, які викликані хронічним бронхітом. Зазначає, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови його життя; позивач відчуває значні незручності при веденні домашнього господарства; виникають проблеми при виконанні домашньої роботи, яка потребує навіть невеликих фізичних зусиль; останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Факт заподіяння моральної шкоди наявний, оскільки позивач частково на 45% втратив професійну працездатність від професійного захворювання, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання через незручності, які він відчуває в повсякденному житті, він змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, як вдома перед рідними так і перед сторонніми людьми. Після звільнення з роботи позивач і надалі продовжує лікування. Тому, в силу вимог ст. 23, 1167 ЦК України просить позов задовольнити. Крім того, просить стягнути витрати на правову допомогу розмірі 5000 грн.

10.09.2021 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 07.10.2021 року, який було відкладено на 04.11.2021 року, а згодом на 30.11.2021 року у зв`язку із неявкою представника відповідача. 30.11.2021р. в судовому засіданні заслухано пояснення представників сторін: представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що позивачу була завдана моральна шкода професійним захворюванням, тому просив позов задовольнити в повному обсязі; представник відповідача заперечив проти задоволення позовним вимог, оскільки вважає, що моральна шкода є необґрунтованою та що вини підприємства у завданій моральній шкоді не має. У судовому засіданні 30.11.2021р. була оголошена перерва до 01.12.2021р.

24.11.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що повністю заперечує проти задоволення позовним вимог та просить відмовити з огляду на наступне. Вини шахти в тому, що ОСОБА_1 отримав профзахворювання не має, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також не було штучно створено шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили профзахворювання. При влаштуванні на роботу ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці небезпечних шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров`я та правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Тому вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б могли підтвердити факт завдання моральної шкоди, а також вважає, що висновок МСЕК не є доказом заподіяння моральної шкоди позивачу. Тому, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

01.12.2021 р. учасники справи у судове засідання не з`явилися, подали заяви про продовження розгляду справи у їх відсутності. Разом з цим, представник позивача вказав, що підтримує позовні вимоги, та просить їх задовольнити, а саме стягнути моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів в період з 21.10.1985 року по 21.07.1997 року та з 01.12.1999 року по 11.04.2009 року на посаді підземного гірничого майстра (а.с.6-8).

11.04.2009 р. ОСОБА_1 було звільнено по п.2 ст.40 КЗпП України в зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі, по стану здоров`я (а.с.7).

Згідно матеріалів справи позивач звертався за наданням йому медичної допомоги в періоди з 20.02.2004р. до 03.03.2004р., з 01.11.2004р. до 10.11.2004р., з 10.11.2004р. до 26.11.2004р., з 10.11.2004 р. по 26.11.2004, з 11.05.2005р. до 25.02.2005р., з 15.08.2005 р. до 24.08.2005р., з 20.10.2006р. по 30.10.2006р., з 02.11.2006р. по 16.11.2006р., з 02.04.2007р. по 13.04.2007р., з 25.07.2007р. по 15.08.2007р., з 08.10.2007р. по 25.10.2007р., з 16.12.2007р. по 24.12.2007р., з 04.06.2008р. по 11.06.2008р., з 04.02.2008р. по 21.02.2008р., з 09.04.2008р. по 25.04.2008р., з 20.08.2008р. по 29.08.2008р., з 22.12.2008р. по 29.12.2008р.; з 05.01.2009р. по 12.01.2009р., з 02.02.2009р. по 07.02.2009р., з 02.03.2009р. по 10.03.2009р. з діагнозами хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим синдромом, обмеженням рухової функції (а.с.9-15).

Крім того, згідно виписного епікризу №12980/463 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Терапевтичному відділені Червоноградської ЦМЛ в період з 04.12.2008р. по 19.12.2008р. з діагнозом загострення хронічного обструктивного бронхіту (а.с.16).

Згідно виписного епікризу №1505/176 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Терапевтичному відділені Червоноградської ЦМЛ в період з 10.02.2009р. по 28.02.2009р. з діагнозом - загострення хронічного обструктивного бронхіту (а.с.21).

З 12.01.2009 р. до 31.01.2009р. позивач проходив стаціонарне лікувався в КЗ «Львівська обласна лікарня відновного лікування №3» з діагнозом хронічна попереково-крижова радикулопатіязі стійким болевим синдромом та статико-динамічними порушеннями, що підтверджується витягом №35/15 від 31.01.2009р. з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого (а.с.20).

Згідно висновку центральної експертної комісії Клініки професійних захворювань інституту медицини праці академії медичних наук України від 31.03.2009 р. протокол №11/449 позивачу встановлений діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН Іст. захворювання професійне, встановлено вперше (а.с.24).

Як вбачається із санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 від 24.02.2009р. №468/06, в період роботи позивача в шахті останній підлягав впливу ряду несприятливих виробничих факторів (пил, вібрація, шум, несприятливий мікроклімат, вимушена робоча поза на колінах, навпопічки). Комісією враховано, що ОСОБА_1 підлягав дії шкідливих факторів, підсумкове виробниче навантаження напротязі стажу роботи працівника на даному підприємстві в підземних умовах за 20 р.11 м. разом становить 404,37 гр. (а.с.23).

Із довідки серії ЛВА-1 №447996 від 15.04.2010р. р., виданої МСЕК вбачається, що ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності (професійне захворювання), протипоказано роботу в умовах дії пилу, важка фізична робота (а.с.41).

Як вбачається із довідки серії ЛВА-2 №028385 від 15.04.2010 р., виданої МСЕК ОСОБА_1 встановлено 45% втрати працездатності безтерміново. Встановлена потреба в лікуванні, медикаментозному забезпеченню та санітарно-курортному лікуванні (а.с.42).

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності до постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц уразі професійного захворювання, нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Доводи представника ДП «Львіввугілля» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Окрім цього, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання ОСОБА_1 , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Львіввугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить задишку при фізичному навантаженні та ходьбі, постійний сухий кашель, нестачу повітря для дихання, які викликані хронічним бронхітом, тупий, ниючий біль у попереково-крижовій ділянці, затерпання та судоми (корчі) в двох ногах, обмеження рухів попереку, затруднення при ході, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 45%, спричиненої професійними захворюваннями, період роботи у відповідача протягом 20 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманого професійного захворювання в сумі 20 000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційногоадміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу долучено: ордер на надання правничої допомоги між ним та адвокатом Брухом А.О. (а.с. 46а), договір про надання юридичних послуг від 01.08.2021 року (а.с.47), додаток №1 до договору про надання юридичних послуг від 01.08.2021 року (а.с.48), калькуляцію оплати послуг з надання правової допомоги (а.с.49) та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.08.2021 року (а.с.46).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді.

Суд також враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідач у відзиві на позовну заяву, як і в судовому засіданні не заперечив щодо розміру витрат на правову допомогу.

Відтак, суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці" суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» (ЄДРПОУ 32323256, вул. Б. Хмельницького, 26 в м. Сокаль Львівської області, 80000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманого професійного захворювання.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» (, вул. Б. Хмельницького, 26 в м. Сокаль Львівської області, 80000) на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. судового збору

Стягнути з ДП «Львіввугілля» (ЄДРПОУ 32323256, вул. Б. Хмельницького, 26 в м. Сокаль Львівської області, 80000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

В решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.12.2021 р.

Суддя: М. В. Мельникович