Житомирський апеляційний суд
Справа №292/706/21 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В. Ф.
Категорія 31 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лотуги В.Ф.

у цивільній справі №292/706/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №292/706/21,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Пулинська державна нотаріальна контора, в якому просив визнати недійсним з дня його укладення договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21.01.2020, будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0021, розташовану під будинком АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, та стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати зі сплати судового збору, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Разом з позовом до суду ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :06:004:0021, належні на праві власності ОСОБА_3 , оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або зробити не ефективним захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав, або його інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення заяви. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 257251165 від 19.05.2021р., та номер інформаційної довідки 256147099 від 12.05.2021 р., які додані до позовної заяви, копії ухвали господарського суду Житомирської області від 04.11.2019 року по справі №906/1145/19, вбачається, що під час провадження в господарському суді Житомирської області справи за позовом позивача до відповідача про стягнення коштів, між відповідачем ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 укладено оспорюваний договір дарування.

Тобто, дія з безоплатної передачі майна була вчинена відповідачем на користь доньки в короткий термін після відкриття провадження у справі №906/1145/19 господарським судом Житомирської області. Так, ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , а тому є підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірний будинок, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

А тому, існує можливість подальшого відчуження спірного будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий :06:004:0021, розташованої під будинком АДРЕСА_1 , оскільки в даний час спірний будинок перебуває у власності ОСОБА_3 , а сам ОСОБА_2 вже відчужив майно за борги за судовим рішенням по справі №906/1145/19, що не виключає відчуження спірного будинку відповідачем в подальшому добросовісному набувачу з метою уникнення стягнення на спірне майно за борги за судовим рішенням по справі №906/1145/19.

Оскільки спір немайнового характеру, то немає можливості вказати вартість спірного будинку та земельної ділянки. А позов подано не у зв`язку із стягненням певної суми, а з метою захисту інтересів позивача при виконанні судового рішення по справі №906/1145/19.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, не обґрунтував, що саме такий вид забезпечення є необхідним та не спричинить порушення прав, законних інтересів інших осіб. А також, не надано доказів існування високої ймовірності утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо.

Так, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Пулинська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним з дня його укладення договору дарування від 21.01.2020 будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0021, розташованої під будинком АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, за №52 від 21.01.2020, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Тобто, предметом спору є визнання недійсними з дня укладення договорів дарування від 21.01.2020 будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0021, розташованої під будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, не встановив всі обставини, що мають значення для справи та не врахував, кому саме належить право власності на нерухоме майно, щодо якого виник спір. А тому дійшов помилкового висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову є не обґрунтованими, оскільки вимоги не підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, суд вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову не повинен обмежувати право володіння нерухомим майном законного власника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянт спростував наведені висновки суду першої інстанції та довів неправильність застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого ним судового рішення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :06:004:0021, належні на праві власності ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: