Дата документу 30.11.2021 Справа № 333/7136/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3142/21 Головуючий у 1-й інстанції:Стоматов Е.Г.
Є.У.№ 333/7136/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «СК «КРАЇНА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої ДТП,

із апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА», ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року та апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , АТ «СК «КРАЇНА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої ДТП та просив стягнути з АТ «СК «КРАЇНА» на відшкодування майнової шкоди 17 077,45 грн., з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та майнову шкоду у розмірі 1968,91 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 10.05.2016 з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний його дружині ОСОБА_3 автомобіль «NISSAN-VANETTA» реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а він як водій цього автомобіля був травмований.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.06.2020 закрито кримінальне провадження та звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, цивільний позов залишено без розгляду.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СК «КРАЇНА».

Відповідно до звіту №24 від 02.03.2017 майнова шкода, завдана автомобілю позивача, складає 24 999,39 грн., але страхова компанія відшкодувала лише 8 835,54 грн., невідшкодована різниця становить 16 163,85 грн. За проведення експертизи транспортного засобу позивач сплатив 850,00 грн. Внаслідок скоєння ДТП йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, на лікування витрачено 1 405,31 грн., ним також понесені поштові витрати на загальну суму 127,20 грн., пов`язані з направленням телеграми відповідачам. Загальна сума майнової шкоди складає 17 077,45 грн. та підлягає стягненню з АТ СК «КРАЇНА», а франшиза у розмірі 500,00 грн. з ОСОБА_2 . Загальна сума майнової шкоди, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 становить 1968,91 грн. Моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичайного образу життя, вимушеного витрачання часу на виклики поліції, досудові звернення за правовою допомогою та до експерта, відчуття душевних хвилювань та незручності, фізичним болем, позивач оцінив у 30 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив про задоволення позову.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто АТ «СК «КРАЇНА» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 17 077,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1 085,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Стягнуто з АТ «СК «КРАЇНА» на користь держави судові витрати судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати судовий збір у розмірі 686 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що розмір майнової шкоди, завданої автомобілю позивача, за висновком товарознавчого дослідження становить 24 999, 39 грн., страхова компанія відшкодувала тільки 8 835, 54 грн., а тому з останньої на користь потерпілого підлягає стягненню різниця у розмірі 16 163, 85 грн. та витрати на проведення товарознавчого дослідження та на поштові відправлення. Витрати на лікування і франшиза підлягають стягненню з ОСОБА_2 як із винуватця ДТП. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховував фактичні обставини справи, тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого, тривале лікування, фізичний біль, порушення звичайного образу життя тощо.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, стягнуто у солідарному порядку з АТ «СК «КРАЇНА» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500,00 гривень.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення ОСОБА_2 просив зменшити розмір моральної шкоди до 5000 грн., посилаючись на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, а також на своє скрутне матеріальне становище. В частині стягнення витрат на відшкодування майнової шкоди, додаткове рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не оскаржував.

В апеляційній скарзі АТ «СК «КРАЇНА» зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині позовних вимог до АТ «СК «КРАЇНА» та додаткове рішення скасувати та ухвалити в цій частині нові рішення, якими відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягненні зі страхової компанії витрат на правничу допомогу.

Страхова компанія зазначає, що огляд пошкодженого автомобіля було проведено вчасно страховим комісаром та складено відповідний протокол, на якому міститься підпис позивача, а отже останній не набув право на самостійне обрання експерта для визначення розміру завданої шкоди.

На думку страхової компанії, суд першої інстанції не врахував, що автомобіль позивача визнається фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту значно перевищує вартість автомобіля до аварії, а тому у відповідності до ст.30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується різниця вартості автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди. В свою чергу зазначені законодавчі обмеження,встановлені для страховика, не поширюються на осіб, безпосередньо відповідальних за спричинену шкоду.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги звіт №24 від 02.03.2017 та дійшов нелогічного і непослідовного висновку про його невідповідність Методиці товарознавчої експертизи. В обох звітах, виконаних на замовлення АТ СК «Країна» міститься підтвердження, що оцінка виконана відповідно до вимог чинного законодавства у сфері оцінки майна.

Витрати позивача на надсилання телеграми із запрошенням на огляд транспортного засобу, на проведення авто товарознавчого дослідження на замовлення потерпілого, не можуть покладатися на страхову компанію, т.я. відшкодування таких витрат Законом не передбачено.

Щодо солідарного стягнення витрат на правничу допомогу страхова компанія зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо солідарного обов`язку відповідачів відшкодувати такі витрати, а також на недоведеність таких витрат.

У своїх відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представник адвокат Надольський Р.Ф. вказали, що апеляційні скарги є необґрунтованими, доводи викладені в них, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим просили відмовити у їх задоволені, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін і їх представників, третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ СК «Країна» підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_2 залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що власником автомобіля «NISSAN-VANETTA» 1987 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , про що зазначено в свідоцтві про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 від 28.12.2001 року.

Власником автомобіля ОСОБА_3 , позивачу ОСОБА_4 разом з автомобілем переданий реєстраційний документ на цей автомобіль.

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, ОСОБА_1 є володільцем (користувачем) автомобіля «NISSAN-VANETTA» 1987 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та володіє їм на підставі п. 2.2. Правил дорожнього руху.

10.05.2016 приблизно о 05 годині 10 хвилин відповідач, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI-GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по проїзній частині вул.Радгоспної в м.Запоріжжі, не виконав вимоги п.8.7.3 Правил дорожнього руху та продовжив перетин перехрестя на червоний сигнал світлофору, де відбулось зіткнення передньої частини автомобіля «MITSUBISHI-GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 з лівою передньою частино автомобіля «NISSAN-VANETTA» під керуванням позивача. В результаті даної ДТП позивач отримав забій правого колінного суглобу із частковим пошкодженням внутрішньої колатеральної зв`язки та набряком м`яких тканин по медіальній поверхні суглобу, в результаті чого йому спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДД України, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 №311767 та матеріалами кримінального провадження №333/527/17, висновком експерта №9-24 від 24.01.2017.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя з 03.02.2017 перебував на розгляді обвинувальний акт (справа №333/527/17) відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується обвинувальним актом від 30.01.2017, затверджений прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Шевченком А.О.

За результатами розгляду обвинувального акту ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2020 кримінальне провадження закрито та звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, цивільний позов залишено без розгляду.

Факт заподіяння позивачеві тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості підтверджується висновком спеціаліста №230/с від 30.09.2016 (т.1, а.с.31-32), за проведення дослідження позивач сплатив 321,70, що підтверджується довідкою та касовим чеком №0009 від 30.09.2016 (т.1, а.с.33-34).

За висновком експерта №197/к від 21.11.2016 у ОСОБА_1 має місце забій правого колінного суглобу із частковим пошкодженням внутрішньої колатеральної зв`язки та набряком м`яких тканин по медіальній поверхні суглобу, які оцінюються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Можливість утворення тілесних ушкоджень в результаті контакту з елементами кузова автомобіля «Ніссан» р.н. НОМЕР_5 не виключається.

Товарними чеками №152446 від 12.05.2016 на ім`я ОСОБА_1 на суму 46,55 гривень, №1 від 11.05.2016 на ім`я ОСОБА_1 на суму 217,06 грн. підтверджують витрати на лікування позивача на загальну суму 263,61 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована в АТ «СК «КРАЇНА» у відповідності до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «MITSUBISHI-GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Дані обставини підтверджуються копією відповідного полісу №АІ/8298660.

13.05.2016 позивач звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із повідомленням потерпілої особи про ДТП, вхідний №2970 страхова справа №39804, а 23.07.2016 третя особа ОСОБА_3 як власник транспортного засобу звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

27.05.2016 на замовлення ПАТ СК «КРАЇНА» СПД ОСОБА_5 визначив вартість майнової шкоди, завданої автомобілю позивача. Відповідно до звіту №673 від 10.01.2017 ринкова вартість автомобіля до пошкодження становила 29 170, 768 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля 1254 291, 49 грн. (т.1, а.с.116-152).

Залишкова вартість пошкодженого автомобіля відповідно до звіту №12-R/22/1 від 08 липня 2016, складеного ТОВ «ПК «СЕЛТИМ» на замовлення ПАТ СК «КРАЇНА» становить 19 835, 14 грн. (т.1, а.с.110- 115).

13.03.2017 АТ «СК «КРАЇНА» здійснило страхову виплату у розмірі 8 835,54 грн, яка визначена як різниця між майновою шкодою, залишковою вартістю автомобіля і франшизою, що визнається сторонами.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при визначенні розміру шкоди необхідно застосовувати звіт №673 від 10.01.2017, складений на замовлення ПАТ СК «КРАЇНА», згідно з яким розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «NISSAN-VANETTA» , 1987 року випуску, становить 29 170, 68 грн.

Проте суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та не застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, а саме ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим неправильно визначив матеріальний збиток, завданий ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночної процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Вимоги методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз.

Відповідно до п. 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого колісного транспортного засобу не розраховується. Відновлення такого колісного транспортного засобу за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації колісного транспортного засобу.

Тобто, якщо транспортний засіб є фізично знищеним (вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень) встановлюється вартість утилізації колісного транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Отже, розмір шкоди пов`язаної з фізичним знищення транспортного засобу розраховується за правилом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У випадку фізичного знищення транспортного засобу його власнику відшкодовується різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (утилізаційною вартістю), а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, на яку вказувала заявник, суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Згода чи незгода потерпілого передати залишки транспортного засобу винній у його пошкодженні особі, з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика не перевищує розміру заподіяної потерпілій особі шкоди, не має правового значення, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначений висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Установивши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, та що у відповідності до вимог ст. 30 Закону 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодувала потерпілому різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування майнової шкоди, заявлених до страхової компанії, а відтак і про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при розгляді цієї справи.

Зважаючи на те, що страхова компанія виконала умови договору страхування, виплатила потерпілому страхове відшкодування у відповідності до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поштові витрати і витрати на проведення авто товарознавчого дослідження, проведеного позивачем, за положенням Закону не відшкодовуються страховиком, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди, розподіл судових витрат і додаткове рішення в частині солідарного відшкодування страховою компанією витрат на правову допомогу на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність розміру моральної шкоди є безпідставними.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції зважив на принцип розумності та справедливості, а також врахував, що діями ОСОБА_2 було порушено звичний для ОСОБА_1 ритм життя, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого він відчував біль, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, був змушений перебувати на лікуванні, а належний його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень і відновленню не підлягає.

Вказані обставини завдали ОСОБА_1 душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили його усталений розпорядок дня.

Дії ОСОБА_2 були такими, що порушили права потерпілого, а тому розмір моральної шкоди, який був встановлений судом першої інстанції є розумним та справедливим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не враховано, що він є внутрішньо переміщеною особою, його майновий стан, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, є неспроможними.

З вини водія ОСОБА_2 , який грубо порушив Правила дорожнього руху, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, та допустив зіткнення свого автомобіля з автомобілем позивача, останньому були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, а його автомобіль внаслідок аварії фізично знищений.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи скарги ОСОБА_2 та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому в зазначеній частині відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Додаткове рішення в частині покладання на ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу останнім не оскаржувалося і в цій частині судом апеляційної інстанції не перевірялося.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року та додаткове рішення від 23 вересня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» 17 077, 45 грн. майнової шкоди, судового збору та 2 500 грн. витрат на правничу допомогу скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» про відшкодування майнової шкоди та витрат правничу допомогу відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська