Провадження № 2/161/4580/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Пахолюка А.М.

при секретарі Будько І.Ю.

розглянувши в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 36777 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків, строком на 24 місяці.

Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором.

Станом на 30.09.2021 року заборгованість за кредитним договором становить -48587,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 26570,78 грн., заборгованість за процентами 2,82 грн., заборгованість за комісією - 22013,86 грн.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 48587,46 грн., згідно кредитного договору від 23.09.2019 року та понесені судові витрати по справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що визнає свої боргові зобов`язання в частині основного боргу та відсотків. Щодо сплати на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то вважає, що дана позиція містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до нього, як позичальника, умови, оскільки, при оформленні кредиту йому не було надано інформації про реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, орієнтовну сукупну вартість кредиту, внаслідок чого його було введено в оману щодо істотної умови договору його ціни.

Ухвалою суду від 10.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнав частково з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 23.09.2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 36777 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків, строком на 24 місяці (а.с. 6, 13).

Судом також встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2021 року заборгованість за кредитним договором №001 від 23.09.2019 року, становить 48587,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 26570,78 грн., заборгованість за процентами 2,82 грн., заборгованість за комісією - 22013,86 грн. (а.с. 16-17).

Однак, суд не може погодитись з вищенаведеними нарахуваннями банку, зокрема, із заборгованістю за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23.09.2019 року, вона містить пункт «комісія за обслуговування кредитної заборгованості», вартість якої становить 1467,40 грн. щомісяця, 35217,60 грн. на 24 місяці (а.с. 6).

За положеннями статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У відповідності до п. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що положення спірного кредитного договору №001 від 23.09.2019 року про сплату позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №524/5152/15-ц від 09.12.2019 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 26570,78 грн. та процентами в розмірі 2,82 грн., що разом становить 26573,60 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, що становить 1241,51 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 13, 204, 215, 228, 526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про банки та банківську діяльність», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 26573 (двадцять шість тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 60 коп. згідно кредитного договору №001 від 23.09.2019 року.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 1241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн. 51 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4.

Відповідач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 07 грудня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.