Справа № 466/9717/21
У Х В А Л А

19 листопада 2021р. м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м.Львова Луців-Шумська Н.Л. ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним рішення та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним рішення відповідача від 09.07.2021р. про відмову у проведенні реструктуризації зобов`язань за кредитним договором від 23.11.2007р. та зобов`язання відповідача провести таку реструктуризацію.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позовна заява не оплачена судовим збором. Позивач у назві позовної заяви зазначає, що вона подана на захист прав споживачів.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору, у позовній заяві ОСОБА_1 покликається на ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», за якою споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згадка про цей закон є лише стосовно звільнення від сплати судового збору.

Проте, правовими підставами заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає норми ЗУ «Про споживче кредитування».

У позові не вказано, на захист яких саме порушених прав, гарантованих ЗУ «Про захист прав споживачів», звертається в суд позивач.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.96 р N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України "Про захист прав споживача", порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Слід зазначити, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.91 р N 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Згідно ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний був викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Але, як уже вказано, підставою звернення позивача з позовом до суду не є порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживача" (позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачені саме цим Законом). Таким чином, підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за даним позовом немає.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За ст.6 цього Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року складає 2270 гривні. Відтак ставка судового збору становить 908,00грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

За таких обставин, відповідно до ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху, надати позивачу строк для усунення недоліків : оплати судового збору у розмірі 908,00 гривень за кожну вимогу немайнового характеру отримувач ГУК Львiв/Шевченківський р-н/ 22030101, , МФО 899998, рахунок UA0013955, код 22030101.

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним рішення та зобов`язання до вчинення дій, - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків терміном десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

В разі невиконання ухвали суду у встановлений термін позовна заява буде вважатися неподаною і повернеться заявнику.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська