Справа № 136/1458/21
провадження № 2/136/313/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач будучи рідною дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту, у зв`язку із чим на частину належного спадкодавцеві майна було видано нотаріальні акти. Інші спадкоємці відсутні. Утім реалізувати свої спадкові права на житловий будинок, який розташований в с. Вікентіївка, Липовецького району, Вінницької області, в нотаріальному порядку частка якого також увійшла до складу спадкової маси, як успадковане спадкодавцем майно за заповітом від 31.08.1998 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач позбавлена можливості, оскільки у заповіті вчиненому останньою не було зазначено точної адреси житлового будинку, а також заявником не представлено правовстановлюючого документу на вказане майно, через його втрату, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала, утім в заяві, яку адресувала суду зазначила про визнання позову, просила про розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою суду від 17.08.2021 відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача було витребувано з нотаріальної установи матеріали спадкових справ до майна померлих спадкодавців.

У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, остання надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

З огляду на те, що у підготовче судове засідання сторони не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 №588/02 слідує, що спадщина відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористалась позивач ОСОБА_1 , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці відсутні.

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами вказують на те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, спадщину прийняла, отож вона їй належить.

Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 12.05.2021 позивачеві було відмовлено у видачі на її ім`я нотаріального акту на відповідну частку на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

Відмова нотаріуса була мотивована тим, що відповідно до заповіту вчиненого ОСОБА_5 від 31.08.1998 остання розпорядилась на випадок своєї смерті належним їй майном, відповідно до якого заповіла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку , площею 0, 40 га, с. Вікентіївка Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , утім у заповіті не вказано вулиці в населеному пункті, де розташований об`єкт нерухомості, а також заявником не представлено правовстановлюючого документу на таке майно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із довідок виданих Липовецькою міською радою 21.07.2021 за №291, 292, 293 (а.с.16, 17, 18) слідує, що відповідно до записів по господарських книг за 1960 2021 роки власником житлового будинку по АДРЕСА_1 являлась ОСОБА_5 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,40 га, яка не приватизована, іншого домоволодіння в с. Вікентіївка за ОСОБА_5 не значиться.

Згідно технічного паспорту виготовленого Липовецьким районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 05.03.2021, вказаний житловий будинок збудований в 1959 році.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після її смерті відкрилася спадщина.

Із матеріалів спадкової справи до майна ОСОБА_5 встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які подали заяви відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

На підтвердження факту родинних відносин спадкоємців по відношенню до спадкодавця додано свідоцтва про їх народження, а стосовно ОСОБА_4 свідоцтво про укладення шлюбу, що вказує, що вони належать до першої черги спадкування як діти спадкодавця. Інша дочка - ОСОБА_3 від своєї частки після смерті ОСОБА_5 відмовилась подавши нотаріусу заяву про це.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Зібрані у справі докази підтверджують, що спірний об`єкт нерухомості, що розташований по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень норм статей 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому, ч.2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Складаючи заповіт, ОСОБА_5 самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті сторони успадкують належне їй майно, зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_6 успадкують житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки іншого не встановлено.

Вказані особи, за матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , яка була безпосередньо досліджена судом, прийняли спадщину, отож вона їм належить з моменту відкриття, тобто по Ѕ частці кожному у вигляді спірного об`єкта нерухомості.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилась спадщина.

Із матеріалів спадкової справи до майна ОСОБА_6 встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась дружина спадкодавця відповідач ОСОБА_7 , інші спадкоємці за матеріалами справи відсутні, остання спадщину прийняла, відтак вона їй належить у тому числі Ѕ частка спірного об`єкта нерухомості.

Відповідач надала суду заяву про визнання позову.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.76-80, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - невідомо) про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за законом на 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя С.В. Шпортун