Провадження № 22-ц/812/2131/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/2888/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 вересня 2021 року суддею Черенковою Н.П. в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено цього ж дня), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», третя особа - Акціонерне товариство «Миколаївобленерго»

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначав, що є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Використовує це приміщення як фізична особа для тимчасового проживання, будь-якої професійної чи господарської діяльності за вказаною адресою не вчиняє. Проте з 2015 року спочатку ПАТ «Миколаївобленерго», а потім з 2019 року - ТОВ «МЕК» нараховують йому плату за спожиту електричну енергію за тарифами, які встановлені для непобутових споживачів.

Посилаючись на порушення своїх прав побутового споживача, ОСОБА_1 просив зобов`язати ТОВ «МЕК» припинити дії з розрахунку вартості спожитої електроенергії за тарифами, встановленими для непобутових споживачів та зобов`язати здійснювати розрахунок за тарифами, встановленими для побутових споживачів.

Крім цього ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка спричинена йому тривалими незаконними діями відповідача та ігноруванням його звернень з заявами про застосування відповідних тарифів.

До участі в справі як третю особу залучено АТ «Миколаївобленерго», представник якого у поданому відзиві зазначав, що об`єкт споживача не підпадає під визначення «об`єкт побутового споживача», тому відсутні підстави вважати, що електрична енергія за вказаною адресою споживається для побутових потреб.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що діяльність постачальника універсальних послуг здійснює з 01 січня 2019 року та вважає, що використання позивачем електричної енергії на об`єкті, який не відноситься до житлового фонду, не можна вважати задоволенням власних побутових потреб, тому розрахунки за спожиту електричну енергію в такому обєкті проводяться за роздрібними тарифами відповідного класу напруги, які визначені та затверджені постановою НКРЕКП № 1177 від 05 жовтня 2018 року про затвердження Порядку формування цін на універсальні послуги. Також вважав недоведеними та необґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, посилаючись зокрема, на відсутність будь-яких звернень від нього.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд дійшов висновку про те, що позивач не є побутовим споживачем в розумінні норм Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП 14 березня 2018 року № 312 та ЗУ «Про ринок електричної енергії», оскільки використання електричної енергії фізичними особами на об`єктах, які не відносяться до житлового фонду, не можна вважати задоволенням власних побутових потреб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на помилковість висновку суду про те, що об`єктом побутового споживача може бути тільки житлова нерухомість та на відсутність підстав вважати його непобутовим споживачем лише з тієї підстави, що земельна ділянка, на якій розташоване належне йому нежитлове приміщення, має цільове призначення - для обслуговування бази відпочинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «МЕК» просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечувало проти позову.

АТ «МОЕ» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Участь у судовому засіданні апеляційного суду брала представник відповідача Пастушок І.В .

Позивач ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не приймав, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 22 березня 2013 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 - літ Ф-3 загальною площею 386,5 кв.м., та літ. Я загальною площею 16.2 кв.м (а.с. 18, 95-96).

Цільовим використанням земельної ділянки, на якій розташоване нежитлове приміщення є обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 18).

9 лютого 2015 року між ПАТ «Миколаївобленерго» та ОСОБА_1 укладено договір № 38/747 про постачання електричної енергії (далі - Договір).

Договором визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 15,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 6 - 17).

Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», АТ «Миколаївобленерго» забезпечило відокремлення та незалежність подальшої ліцензійної діяльності з постачання електричної енергії шляхом створення 14 травня 2018 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі - ТОВ «МЕК»).

Свою діяльність з постачання універсальних послуг ТОВ «МЕК» здійснює з 01 січня 2019 року.

Договір з ТОВ «МЕК» ОСОБА_1 акцептував шляхом оплати рахунку постачальника універсальних послуг.

Згідно положень частини 2 статті 2 ЗУ «Про ринок електричної енергії» постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 затверджено Правила роздрібного ринку, які регулюють основні умови діяльності та взаємовідносини між учасниками ринку електричної енергії.

Пунктом 3.1.8. Правил визначено, що договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником, відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Розрахунки за спожиту електричну енергію в об`єктах нежитлової нерухомості проводяться за роздрібними тарифами відповідного класу напруги, які визначені у встановленому законом порядку та затверджені постановою НКРЕКП № 1177 від 05 жовтня 2018 року.

Пунктом 1.1.2. Правил визначено терміни, які вживаються у таких значеннях:

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);

малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт;

побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім потреб підприємницької, господарської діяльності;

об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщенні за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

приватне домогосподарство - об`єкт індивідуального побутового споживача, який належить до житлового фонду та може складатись із квартири, житлового будинку (частини будинку) та, за наявності електрифікованих споруд, будівель у межах однієї території (прибудинкової/присадибної ділянки житлового будинку), на якому електрична енергія використовується на побутові потреби відповідно до укладеного договору.

Стаття 379 ЦК України житло фізичної особи визначає як житловий будинок, квартиру, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в ньому.

Згідно стаття 4 ЖК України житловий фонд утворюють житлові будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях.

Державними будівельними нормами України, затвердженими наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 р. № 80 «Будинки і споруди житлових будинків ДБН В2.2-15-2005» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що нежитловим приміщенням є приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до ДБН В.2.2-15-2005, житлове приміщення - це опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку й інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. Придатність для проживання людини в будинку визначається шляхом введення його в експлуатацію відповідними спеціалістами та відповідною державною.

Пунктами 14.1.129-1, 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено поняття об`єктів нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. Зокрема, у нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку та інші будівлі.

За кодом 12 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, нежитлові будівлі класифікуються як такі, до яких, зокрема, належать готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати та подібні заклади з надання житла з рестораном або без нього (клас 1211 «Будівлі готельні») та туристичні бази, гірські притулки, дитячі та сімейні табори відпочинку, будинки відпочинку та інші будівлі для тимчасового проживання, не класифіковані раніше (клас 1212 «Інші будівлі для тимчасового проживання»).

Розрахунки за спожиту електричну енергію в об`єктах нежитлової нерухомості, яким є об`єкт, належний позивачу, проводяться за роздрібними тарифами відповідного класу напруги, які визначені у встановленому законом порядку та затверджені постановою НКРЕКП №1177 від 05 жовтня 2018 року. Про затвердження Порядку формування цін на універсальні послуги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не є побутовим споживачем в розумінні Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та Закону України «Про ринок електричної енергії», а належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення не підпадає під визначення «об`єкт побутового споживача», отже використання ним електричної енергії не можна вважати задоволенням власних побутових потреб.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу прийти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки позивач не довів своїх позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому таке рішення має бути залишене без змін.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають як такі, що є похідними від вимоги про зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 06 грудня 2021 року