ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3984/21 Провадження № 4-с/636/23/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» вересня 2021 року м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Карімов І.В., розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірними постанови державного виконавця та зобов`язання поновити порушене право,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2021 року ОСОБА_1 ( боржник) звернувся до суду із скаргою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), Міськрайонний відділ державної виконавчої служби (МВДВС) по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), на постанови державного виконавця: про арешт майна боржника 19.05.2017 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами 08.03.2018 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України 03.03.2018 року та про накладення штрафу від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні № 49860917. Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні МВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавчий лист № 636/3493/15-ц, виданий 29.09.2015 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини з усіх доходів щомісяця на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2015 року до повноліття дитини.

Вважає вищевказані постанови державного виконавця неправомірними та такими, що порушують його права, оскільки ним не були отримані як рішення суду про стягнення аліментів, так і оскаржувані постанови державних виконавців. Крім того, скаржник посилається на те, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець керувався статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» у такій редакції, яка існує лише з 28 серпня 2018 року та передбачає винесення постанов виконавцем про обмеження боржника у його правах за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, та про накладення штрафу в розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки. Між тим ним ( ОСОБА_1 ) заборгованість ( яка виникла не з його вини) погашена, і станом на 01.10.2018 року не існувала, а з 28 серпня 2018 року аліменти боржником сплачувалися в розмірі, встановленому рішенням суду. На підставі викладеного скаржник просив визнати неправомірними постанови державного виконавця МВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні № 49860917, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю та про накладення штрафу від 17.10.2018 року.

Перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 , суд приходить до наступного.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Суд зазначає, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Крім того, відповідно до вимог 449 ЦПК України скаргу може бути подано у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Між тим у скарзі ОСОБА_1 не зазначено у скарзі коли йому стало відомо про порушення своїх прав, та чим це підтверджується, а ним оскаржуються постанови державного виконавця, винесені у 2017-2018 роках: не зазначено поважність причин пропуску цього процесуального строку.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 пропущено строк на звернення до суду з даною скаргою.

В силу ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, ОСОБА_1 не надано заяву про поновлення строку для подання його скарги.

Вимоги до скарги визначені й статтею 175 ЦПК України.

Вирішуючи питання відкриття провадження в даній справі судом встановлено, що скарга подана з порушенням вказаних вимог.

Так ОСОБА_1 на порушення вищезазначених норм права не зазначено в скарзі коли була погашена ним заборгованість за аліментами та в якій сумі, чим це підтверджується, чи оспорював він суму заборгованості по аліментам, визначену державним виконавцем. Крім того, зазначаючи що скарга подана на постанови державного виконавця: про арешт майна боржника 19.05.2017 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами 08.03.2018 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України 03.03.2018 року та про накладення штрафу від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні № 49860917, ОСОБА_1 в прохальній частині своєї скарги не просить визнати неправомірною постанову про арешт майна боржника 19.05.2017 року, а просить визнати неправомірними постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, щодо яких відсутнє посилання (зміст оскаржуваних рішень) та викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимогив тексті самої скарги. Також не зазначено в скарзі яким чином просить ОСОБА_1 зобовязати державного виконавця поновити його порушене право.

Згідно ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, ст. 451 ЦПК України передбачені рішення, які суд приймає за результатами розгляду скарги, тому заявнику пропонується уточнити зміст вимог скарги, конкретизувавши його з урахуванням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Виходячи з вищезазначеного, вважаю, що дана скарга ОСОБА_1 подана з порушення вимог ст. 175 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Що стосується вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу, суд приходить до наступного.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону Закон України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що юрисдикція поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19), від 28.11.2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 19.05.2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження №14-568цс19).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина п`ята статті 186 ЦПК України).

Для оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за заборгованість зі сплати аліментів боржникові потрібно звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про визнання дій виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу незаконними та скасування постанови.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185,186, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірними постанови державного виконавця та зобов`язання поновити порушене право в частині оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за заборгованість зі сплати аліментів.

Роз`яснити ОСОБА_1 що він має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою в порядку передбаченому ст. 287 КАСУ.

В іншій частині скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірними постанови державного виконавця та зобов`язання поновити порушене право залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк десять днів з моменту отримання копії ухвали суду для надання суду оновленої скарги, яка б відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, та її копій відповідно до кількості заінтересованих осіб, які беруть участь у справі.

Роз`яснити заявнику, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк вимоги ухвали суду будуть виконані, скарга буде вважатися поданою в день первісного її подання, а інакше скарга на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута заявнику.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена тільки в частині відмови у відкритті провадження безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали.

Суддя: