П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/5855/21

Провадження № 22-ц/4815/1378/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Галінська Т.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 14 липня 2021 року

(Фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного не здійснювалось)

Повний текст складено: 19 липня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" - адвоката Медведя Олександра Івановича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про відшкодування шкоди, заподіяною смертю особи,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року в суд звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Яцишин І.В. з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (далі - ПрАТ "СК "АРКС") про відшкодування шкоди, заподіяною смертю особи.

Мотивуючи вимоги,зазначав, що 18.08.2017 близько 21 год. 23 хв. по вул. Дубенська у м. Рівне відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок наїзду автомобіля "Мерседес Віто", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , який був чоловіком позивача, що рухався на велосипеді. Велосипедист одержав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СК "АРКС" згідно з полісом № АК5001826. Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції України у Рівненській області (далі - СУ ГУНПУ РО) від 29.12.2017 закрито кримінальне провадження № 0000176 від 19.08.2017 у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Оскільки виниклою ДТП позивачу була заподіяна моральна шкоду, то 20.01.2020 її представник звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Страховик визнав подію страховим випадком, проте з посиланням на положення ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 6 400 грн., відрахувавши від цієї суми 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. Однак позивач вважала, що відповідач провів помилковий розрахунок розміру відшкодування, адже безпідставно розподілив шкоду на кількість відповідальних осіб.

З наведених мотивів просила стягнути з ПрАТ "СК "АРКС" на користь ОСОБА_1 7 648 грн. страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 4 500 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2021 позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "СК "АРКС" на користь ОСОБА_1 7 648 грн. відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду.

Стягнуто з ПрАТ "СК "АРКС" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 908 грн.

На рішення суду представником ПрАТ "СК "АРКС" - адвокатом Медведем О.І. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що постановою про закриття кримінального провадження було встановлено відсутність в діях водія забезпеченого транспортного засобу порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, а в діях велосипедиста наявність порушень п.11.4. та п.34.1. ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Відповідно до п.36.3. Закону, у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На переконання заявника, ОСОБА_3 є не тільки потерпілою в ДТП особою, життю якої заподіяно шкоду, а одночасно й завдавачем шкоди позивачу, в т.ч. і моральної. Отже, оскільки дії учасників ДТП є взаємопов`язаними та мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням шкоди позивачу, тому застосування страховиком п.36.3. Закону при визначенні кола осіб, які відповідальні за заподіяння шкоди, є законним та обґрунтованим. Вважав, що при вирішенні спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 1187 ЦК України, адже відповідно до п.2.1. ст. 2 Закону якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми саме Закону, що і було здійснено страховиком при розрахунку суми страхового відшкодування. Покликався на те, що відповідно до ст. 1194 ЦК України відшкодування решти шкоди, яка не покривається розміром страхового відшкодування, має бути покладена па безпосереднього заподіювача шкоди - ОСОБА_2 . Йшлося й про те, що доходи у вигляді виплаченої страховиком моральної шкоди підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та оподаткуванню на загальних підставах за ставкою, визначеною п.1 ст. 167 ПК України - 18%, а відповідно до ст. 163 ПК України, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід є об`єктом оподаткування військовим збором (пп. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України). Щодо стягнення правничої допомоги, то, на думку заявника, в місцевого суду були відсутні для цього підстави, адже жодних оригіналів або копій платіжних документів про здійснення витрат на правничу допомогу в сумі 4 500 грн. направлено відповідачу не було, що, в т.ч. зумовило неможливість надати їм оцінку та реалізувати права на подання письмових заперечень.

З викладених підстав просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано матеріалами справи, і це сторонами визнається, постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НПУ РО від 29.12.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000176 від 18.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що 18.08.2017 приблизно о 21 год. 23 хв., в ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Vito 108 CDI, номерний НОМЕР_2 , рухаючись проїзною частиною вул. Дубенська в м. Рівне, зі сторони с. Вересневе Рівненського району Рівненської області у напрямку вул. Макарова поблизу перехрестя вулиць Дубенська і Приміська здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер в Рівненській центральній міській лікарні (а.с. 10-13).

Заявою від 20.01.2020 представник позивача відповідно до ст. 33, 33-1 Закону повідомив АТ "СК "АРКС" про зазначену ДТП (а.с. 26).

У заяві від 20.01.2020 представник позивача просив відповідача відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті зазначеної ДТП у розмірі 12 800 грн., тобто в розмірі 1/3 частки, що належить дружині загиблого - ОСОБА_1 (а.с.25).

На момент ДТП ОСОБА_3 перебував у шлюбі із позивачем ОСОБА_1 та від спільних відносин мав сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З листа ПрАТ СК "АРКС" від 25.03.2020 вих.№ 2556/12цв видно, що страхове відшкодування ОСОБА_1 відповідачем вирішено виплатити у сумі 6400,00 грн. відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб.

Згідно з платіжним дорученням № 655#863 від 26.03.2020 відповідачем на ім`я представника позивача - ОСОБА_6 здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 5 152 грн (а.с. 99).

У відповідності до платіжних доручень № 655#865 від 26.03.2020 та № 655#864 від 26.03.2020 відповідачем здійснено виплату у дохід державного бюджету: військовий збір - 96,00 грн. та ПДФО - 1152,00 грн (а.с. 100-101).

Як з`ясовано, відповідач вважав, що він правомірно зменшив розмір відшкодування застосувавши поділ розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб з огляду на наявність вини самого велосипедиста та виплатив в межах ліміту відповідальності страхове відшкодування позивачу у розмірі 6400 грн., сплативши з них податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої загибеллю внаслідок ДТП її чоловіка в порядку страхової виплати. Ці правовідносини урегульовано нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч.ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вказаної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України).

Пунктом 27.3 ст.27 Законом визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, цією правовою нормою визначено розмір регламентної виплати, а її зменшення страховиком на підставі п.36.3 ст.36 Закону з урахуванням обставин справи є неправомірним та безпідставним.

Законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений п.27.3 ст.27 Закону розмір суми страхового відшкодування.

До посилань страховика, які зводяться до того, що загибла у ДТП особа винна у заподіянні шкоди дружині внаслідок своєї ж смерті, колегія суддів ставиться критично, позаяк такі твердження є необґрунтованими.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обставин непереборної сили або умислу ОСОБА_3 встановлено не було.

В розумінні законодавства загиблий не відноситься до кола осіб, на яких покладається відповідальність за завдання моральної шкоди позивачу, про що правильно зауважив суд попередньої інстанції.

Так, дії ОСОБА_3 знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП, однак його вина не підлягає врахуванню, адже моральну шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому вона підлягає відшкодуванню, в даному випадку, лише особою, яка володіла транспортним засобом.

Тобто померла особа не може нести відповідальність за завдання моральної шкоди своєю ж смертю перед її чоловіком (дружиною), батьками (усиновлювачами) та дітьми (усиновленими), оскільки її цивільні права та обов`язки припинилися у зв`язку зі смертю. Відповідальним за заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 є лише джерело підвищеної небезпеки, дія якого завдала смерті ОСОБА_3 ..

В існуючих правовідносинах завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки було відсутнє, хоча саме такі події могли б спонукати до застосування страховиком при здійснення відшкодування положень п.36.3 ст.36 Закону та розподілу завданої шкоди.

Також, як вірно зазначав місцевий суд, відрахування відповідачем із виплати в рахунок відшкодування моральної шкоди податку на доходу фізичних осіб - 1152,00 грн. та військового збору - 96,00 грн. не ґрунтується на вимогах пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, пп. «в» пп. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 ПК України та пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, оскільки згідно із пп. 162.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України їхня дія не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із страховою компанії решту належної до виплати позивачу регламентної виплати, адже в страховика не було правових підстав для зменшення її розміру.

Не спонукають до зміни чи скасування оскаржуваного рішення в частині розподілу судових витрат покликання заявника на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Суму цих грошових коштів було визначено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що були приєднані до позовної заяви.

Проте відповідачем в ході розгляду справи судом неспівмірності цих витрат доведено не було, хоча саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, покладено такий обов`язок.

Необхідно враховувати, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Поготів, як видно за матеріалів справи, в день проголошення рішення суду попередньої інстанції представником позивача були надані докази, що підтверджують справляння його довірителем на виконання договору про надання професійної правничої допомоги вказаних грошових коштів.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду через те, що зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії"). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" - адвоката Медведя Олександра Івановича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків