Справа № 274/4008/21
Провадження № 2/0274/1393/21
Рішення

Іменем України

( заочне)

18.11.2021 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

В с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд призначити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь, на її утримання в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до 01.06.2023 року в зв"язку із втратою працездатності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 07.07.1989 року по 26.05.2021 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Вказала, що на даний час вона не працює, є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання та інвалідність їй встановлена на період з 20.05.2020 року по 01.06.2023 року. Дана інвалідність їй була встановлена під час перебування в шлюбі з відповідачем. Вказала, що їй протипоказана важка фізична праця і робота з психоемоційним перевантаженням. Внаслідок захворювання їй призначено пенсійне забезпечення у розмірі 1800,00 грн., інших джерел доходу вона не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним та вона потребує матеріальної допомоги, оскільки за своє пенсійне забезпечення сплачує комунальні платежі за квартиру, які на даний час дорого коштують. Крім того їй постійно потрібно лікування у зв"язку з хворобою, два рази на рік вона повинна перебувати у медичному закладі приблизно один місяць. На її неодноразові звернення до відповідача про надання їй матеріальної допомоги він відмовляється нічим не аргументуючи відмову, хоча їй відомо, що відповідач на даний час працює за межами України, а саме в Ізраїлі та отримує гідну заробітну плату, а також відповідач отримує пенсійне забезпечення у розмірі 7000,00 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася. На адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Конверт із судовою повісткою повернувся на адресу Бердичівського міськрайонного суду із відміткою " адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд, за письмовою згодою позивачки, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

Вказана позовна заява надійшла до суду 22.06.2021 року.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження до судового розгляду ( а.с. 15).

Судом встановлено, що заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 26.05.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.8-9).

Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 004056, виданої 28.05.2020 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала третю групу інвалідності з 20.05.2020 року, інвалідність встановлена на строк до 01.06.2023 року, причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці - протипоказана важка фізична праця і робота з психоемоційним перевантаженням ( а.с.10).

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_1 , 1966 р.н., вона отримувала пенсію по інвалідності третьої групи в розмірі 284,69 грн., посвідчення видане 02.07.2007 року на термін з 24.04.2007 року по 30.04.2008 року ( а.с. 11).

Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 76 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Частиною 2 статті 76 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивачка як на підставу своїх позовних вимог, передбачено, що після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Відповідно до вимог ст.ст.77, 80 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Таким чином, законодавець установив умови, за яких виникає право на утримання після розірвання шлюбу: 1) настання непрацездатності у дружини (чоловіка) до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; 2) особа повинна потребувати матеріальної допомоги; 3) колишній чоловік, дружина може надавати таку допомогу.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Непрацездатним уважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом "Про прожитковий мінімум".

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу до набрання чинності Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період прожитковий мінімум застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порушенням вимог ст. ст. 12-13,76-81 ЦПК України, по даній справі стороною позивачки не було надано жодного доказу на підтвердження наявності вказаних в даній статті обставин ( зокрема не надано доказів про її матеріальний стан, про матеріальний стан відповідача, витрачання коштів на комунальні послуги, лікування, тощо).

Окремо суд звертає увагу на те, що позивачкою в підтвердження своїх позовних вимог надано документ ( посвідчення серії НОМЕР_1 ) яке втратило дію ще 30.04.2008 року.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи обставини справи, надані до справи стороною позивачки докази, з урахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді, є недоведені, безпідставні та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 75, 76 СК України, ст.ст. 5,12-13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263- 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного судового рішення - 18.11.2021 року.

Суддя: Т.М. Вдовиченко