Номер провадження: 22-ц/813/9863/21
Номер справи місцевого суду: 501/1390/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/1390/21

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/9863/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М. І. 09 червня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колі сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 2) визнати зобов`язання виконаними за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 03.09.2007, який укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить - ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та застави транспортного засобу від 16.04.2021 р.; 3) припинити дію договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 03.09.2007 р., який укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить - ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та застави транспортного засобу від 16.04.2021 р..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, предметом якого є - купівля автомобілю TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В подальшому між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р..

Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №950/К від 09.11.2008 р., за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №0.

В подальшому між ОСОБА_2 та ТОВ «Вердикт Капітал» досягнуто згоди щодо відступлення права вимоги за кредитним договором на іншу особу у разі сплати - 140 000 грн. на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивачка стверджує, що квитанцією №80054910 від 01.03.2021 р. та квитанцією №83123279 від 26.03.2021 р. сплачено на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» кошти у сумі - 140 000 грн..

Далі, 16.04.2021 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу. У відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинено обтяження заставного майна транспортного засобу.

Позивачка вказує, що між нею та відповідачем досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 3 - 6).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить задовольнити позовні вимоги, посилаюсь на визнання позову в повному обсязі (а. с. 66 - 69).

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів, у кого в користуванні та розпорядженні знаходиться спірний автомобіль. Не наведено доказів наявності перешкод з боку відповідача щодо перереєстрації (зняття з обліку) транспортного засобу у зв`язку із зміною його власника.

Суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження іншого органу у питаннях обліку та здійснення державної перереєстрації транспортного засобу, з видачею нового свідоцтва про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу.

Звертаюсь з вимогами про визнання зобов`язання виконаними та припинення дії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 03.09.2007 р., який укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021 року, позивачка повинна була вказати в якості відповідача Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», або його правонаступника, з яким існує спір з приводу вказаних договорів (а. с. 80 - 85).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у підготовчому судовому засіданні; 2) ОСОБА_1 не отримувала судових повісток, тому не була обізнана про розгляд справи; 3) позивачка не надавала до суду заяв про розгляд справи за її відсутності; 4) суд першої інстанції ухвалив рішення не в порядку ст. 265 ЦПК України; 5) між сторонами досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу; 6) позивачка не користується спірним автомобілем, який перебуває у власності та користуванні у ОСОБА_2 (а. с. 88 - 95).

2.6 Позиція відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2021 року (а. с. 108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2021 року призначено до розгляду (а. с. 109).

24.11.2021 року надійшла спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, згідно спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дій договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , діюча від імені ОСОБА_1 , просила задовольнити апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, предметом якого є - купівля автомобілю TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 9 - 21).

Також, 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту (а. с. 22 - 26).

В подальшому, між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №, що підтверджується копією акту прийому-передачі Документації (а. с. 27 - 28).

Далі, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №950/К від 09.11.2008 р., відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №0, що підтверджується копією договору (а. с. 29 - 31).

Згідно копій квитанцій №80054910 від 01.03.2021 та №83123279 від 26.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 сплачено на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» кошти у розмірі - 140 000 грн. (а. с. 33 - 34).

Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 16.04.2021 р. укладено договір №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу (а. с. 35 - 43).

Відповідно до заяви-повідомлення від 16.04.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 виконала зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № від 03.09.2007 року. У зв`язку з чим просить зняти забору відчуження з автомобіля TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колі сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 45).

У відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинено обтяження заставного майна-транспортного засобу (а. с. 46 - 47).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

3.4 Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта, що судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у підготовчому судовому засіданні колегія суддів приймає до уваги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу виконаними, припинення дій договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого судового засідання.

Згідно з ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1)

остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; б) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє

ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що у підготовчому засіданні відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 визнала позовну заяву ОСОБА_1 ..

У відповідності до ч. 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом першої інстанції було ухвалено рішення у підготовчому судовому засідання про відмову у задоволенні позовних вимог за наявності заяви відповідача про визнання позову. Всупереч вищевказаних положень ЦПК України не було прийнято процесуальне рішення, яке б свідчило про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та про продовження судового розгляду, про закриття підготовчого судового засідання у подальшому та призначення справи до судового розгляду по суті.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не отримувала судових повісток, тому не була обізнана про розгляд справи заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частина 2 статті 223 ЦПК України визначає перелік підстав для відкладення розгляду справи, а саме:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Також частинами 3, 4, 5 ст. 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У порушення вищевказаних вимог законодавства, судом першої інстанції не було належним чином сповіщено ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судового засідання у вказаній справи.

В матеріалах справи відсутні докази направлення/отримання стороною позивачки ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток.

Також варто зауважити, що в матеріалах справи відсутні заяви ОСОБА_1 або її представника про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на автомобіль TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колі сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Позивачка у позові зазначає, що квитанцією №80054910 від 01.03.2021 р. та квитанцією №83123279 від 26.03.2021 р. сплачено на рахунок ТОВ «Вердик Капітал» кошти у сумі - 140 000 грн., між нею і відповідачкою досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу №0, предметом якого є - купівля автомобілю TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 , щодо якого припинено обтяження.

Таке саме пояснення надала відповідачка у письмовому відзиві на позов.

Отже, відповідачка жодним чином не оспорює та не заперечує право власності позивачки на вищевказаний транспортний засіб.

ОСОБА_1 не надано до суду доказів наявності перешкод з боку відповідачки щодо перереєстрації (зняття з обліку) транспортного засобу у зв`язку із зміною його власника.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Повноваження щодо обліку, здійснення державної перереєстрації транспортного засобу, з видачою нового свідоцтва про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу, які виконуються відповідними сервісними центрами є дискреційними.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення ЦПК України, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Отже, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження іншого органу у питаннях обліку та здійснення державної перереєстрації транспортного засобу, з видачою нового свідоцтва про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Тому, доводи апелянта, що між сторонами досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу, колегія суддів відхиляє.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов`язання виконаними за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 03.09.2007 р., який укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021 р. та припинення дії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 03.09.2007 р., що укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та застави транспортного засобу від 16.04.2021 р., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що права вимоги за кредитним договором № передавались не одноразово, тобто від ПАТ «Укрсиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал», від ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 ..

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Вердикт Капітал» вибули з правовідносин, що виникли за вищезазначеним договором, а ОСОБА_1 набула всіх прав кредитора за основним договором.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р у справі № 523/9076/16-ц (п. 41), від 20 червня 2018 р. у справі № 308/3162/15-ц (п. 49), від 21 листопада 2018 р. у справі № 127/93/17-ц (п. 50), від 12 грудня 2018 р. у справі № 372/51/16-ц (п. 31.4), від 12 грудня 2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (п. 37, 54), від 30 січня 2019 р. у справі № 552/6381/17 (п. 38), від 13 березня 2019 р. у справі № 757/39920/15-ц (п. 31), від 27 березня 2019 р. у справі № 520/17304/15-ц (п. 63)).

Отже, що у ОСОБА_1 виник спір з приводу дії договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 03.09.2007 р.. Однак, вищевказані позовні вимоги не можуть бути звернуті до ОСОБА_2 , оскільки такі вимоги можуть бути пред`явлені тільки до кредитора зі сторони боржника. Боржник ОСОБА_2 по даній справі жодних вимог не заявляла.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_1 виступає в ролі кредитора, який в межах кредитного договору не позбавлений можливості сам визнати зобов`язання виконаними.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково доведеною, а тому підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до вирішення справи за відсутності неповідомленого апелянта, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе